ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Кондратюк Ю.С.

30 квітня 2026 року	Львів	Справа № 380/14700/25 пров. № А/857/10793/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.
суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року у справі № 380/14700/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-австрійське підприємство «ГАЛІНВЕС» до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В :
18.07.2025р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-австрійське підприємство «ГАЛІНВЕС» ( ТЗОВ «Спільне українсько-австрійське підприємство «ГАЛІНВЕС») звернулося з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, у якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 701 від 15.07.2025 «Про демонтаж конструкцій». 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.01.2026р. позов задоволено.
Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Виконавчий комітет Львівської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.01.2026р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ТЗоВ «Спільне українсько-австрійське підприємство «ГАЛІНВЕС» є юридичною особою, яка зареєстрована та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 03001508.
Із витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 239362224 від 30.12.2020р. видно, що ТзОВ «Спільне українсько-австрійське підприємство «ГАЛІНВЕС» належить на праві постійного користування земельна ділянка за кадастровим номером 4610136600:03:001:0067 площею 0,6600 га.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №304836049 від 13.07.2022р. ТзОВ «Спільне українсько-австрійське підприємство «ГАЛІНВЕС» належить на праві власності нерухоме майно, а саме промислово-продовольчий торговий центр загальною площею 5211 кв.м., який розташований за адресою: вул. Стара, буд.3, м. Львів на земельній ділянці за кадастровим номером 4610136600:03:001:0067.
18.06.2025р. відділ державного контролю за використанням та охороною земель міської агломерації управління державного контролю за використанням та охороною земель департаменту природних ресурсів та будівництва Львівської міської ради провів обстеження земельної ділянки (кадастровий номер земельної ділянки 4610136600:03:001:0067) про що складено акт № 107 (а.с. 57-59).
З акта обстеження земельної ділянки №107 від 18.06.2025р. видно, що земельна ділянка комунальної власності площею 0,6600 га (в тому числі в межах червоних ліній 0,0972 га) на площі Князя Ярослава Осмомисла у м. Львові з кадастровим номером 4610136600:03:001:0067 (№1 на план - схемі) фактично використовується ТзОВ "Спільне Українсько - Австрійське підприємство "Галінвест" для обслуговування нерухомого майна, в якому функціонує, зокрема, супермаркет “Арсен”, влаштування гостьової парковки та за кодом КВЦПЗ 03.07 - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, а не за кодом КВЦПЗ 03.08 - для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування. 
Крім того, виявлено, що із сторони площі Князя Ярослава Осмомисла у м.Львові впритул до будівлі промислово – продовольчого торгового центру в межах червоних ліній вулиці облаштовано 11 бетонних плит, обмежених дощатою опалубкою, за відсутності відповідних дозвільних документів, складуються будівельні матеріали.
Доступ до земельної ділянки №1 частково обмежено:
- шлагбаумами (при в`їзді в торговий центр з вул. Старої);
- металевою огорожею та воротами зі сторони площі Різні та вул. Сянської.
Металева огорожа та ворота встановлені поза межами земельної ділянки з кадастровим номером 4610136600:03:001:0067, що призвело до самовільного зайняття ТзОВ "Спільне Українсько - Австрійське підприємство "Галінвест" земельної ділянки комунальної власності орієнтовною площею 0,0531 га (№2 на план – схемі) на площі Князя Ярослава Осмомисла, яка використовується для паркування транспортних засобів.
Доступ до земельної ділянки зі сторони вул. Б. Хмельницького, вул. Підмурної та площі Князя Ярослава Осмомисла у м. Львові не обмежено. Також на земельній ділянці орієнтовною площею 0,0725 га (№3 на план - схемі) порушено благоустрій та видалено зелені насадження.
За результатами проведеного обстеження, відповідно до ст.ст. 3, 6, 30 Закону України “Про охорону культурної спадщини“ та повноважень, визначених Положенням про офіс охорони культурної спадщини Львівської міської ради, з метою захисту об`єкта культурної спадщини (пам`ятки культурної спадщини/щойно виявленого об`єкта культурної спадщини) офіс охорони культурної спадщини видав припис, щодо негайного зупинення проведення будь-яких будівельних робіт. Про зупинення повідомити офіс охорони культурної спадщини до 02.07.2025р.. В термін до “07“ липня 2025 року вжити наступні заходи демонтувати збудовані 11 бетонних плит і конструкцій. Про виконання припису повідомити до 07.07.2025р. (а.с.53).
Із змісту рішення Львівської міської ради № 701 від 15.07.2025р. видно, що «розглянувши листи управління державного контролю за використанням та охороною земель департаменту природних ресурсів та будівництва від 09.07.2025р. № 4-2412-38154, офісу охорони культурної спадщини від 10.07.2025р. № 4-0004-38286, припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону культурної спадщини від 02.07.2025р. № 0004-вих-97057, керуючись Законами України "Про регулювання містобудівної діяльності", "Про благоустрій населених пунктів", "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про охорону культурної спадщини", наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. № 244 "Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності", ухвалами міської ради від 26.12.2019р. № 6107 "Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова", від 08.07.2021р. № 1081 "Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради", від 06.12.2022р. № 2679 "Про окремі питання здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території Львівської міської територіальної громади у зв?язку із введенням воєнного стану", від 19.12.2024р. №5766 "Про затвердження Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади" і від 19.12.2024 № 5833 "Про внесення змін до ухвали міської ради від 26.12.2019р. № 6107 "Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова", з метою усунення наслідків порушень вимог законодавства при розміщенні тимчасових споруд у Львівській міській територіальній громаді виконавчий комітет вирішив:
1. Демонтувати 11 самовільно встановлених конструкцій для влаштування тимчасових споруд (павільйонів) ТзОВ "Спільне українсько-австрійське підприємство "Галінвест" (код ЄДРПОУ 03001508) на пл. ОСОБА_1 .
2. Галицькій районній адміністрації:
2.1. Здійснити демонтаж самовільно встановлених конструкцій для влаштування тимчасових спору (павільйонів).
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, визначаються Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР, з наступними змінами та доповненнями (далі – Закон України № 280/97-ВР).
В пп. 44 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.
До власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, у відповідності до положень п. «а» ст.30 Закон України № 280/97-ВР, належать: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (п.п.7); видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених законом (п.п.17).
Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини, визначаються Законом України «Про благоустрій населених пунктів» від 6 вересня 2005 року № 2807-IV, з наступними змінами та доповненнями (далі – Закон України № 2807-IV).
ст.5 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.
Згідно ст.12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлюються Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі – Закон України № 3038-VI).
Із змісту ч.2-ч.4 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» видно, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.
Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів".
У свою чергу, згідно з положеннями частини четвертої згаданої статті, розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
Наведені норми у системному їх аналізі вказують на те, що законодавець розрізняє поняття малої архітектурної форми та тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, а також визначає різні нормативно-правові акти, які врегульовують їх розміщення.
Як наслідок, до спірних правовідносин застосовують нормативно-правові акти загальнодержавної та локальної дії, які врегульовують повноваження відповідача щодо демонтажу тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.
Отже, доводи апелянта з приводу того, що конструкції для облаштування тимчасових споруд є елементом благоустрою є безпідставними та суперечить вимогам чинного законодавства.
Так, на виконання ч.4 ст.28 Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. № 244, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року № 1330/20068, з наступними змінами та доповненнями, затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (далі – Порядок №244).
Згідно п.1.3 Порядку №244 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
Львівська міська рада ухвалою №4526 від 23.04.2015р. затвердила Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові (далі – Положення).
Розділом 7 даного Положення визначено порядок демонтажу тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, у відповідності до п.7.6 якого такий проводиться на підставі розпорядження районної адміністрації про демонтаж.
п.7 ухвали Львівської міської ради №6107 від 26.12.2019р. «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» внесено зміни у додаток 1 до ухвали міської ради від 23.04.2015р. № 4526 “Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові“ (до згаданого Положення).
Відповідно до п.п.7.8 згаданого пункту, замінено п.7.3 – п.7.8, п.7.3 – п.7.7 які викладені у новій редакції, у зв`язку з чим, серед іншого, змінився повноважний орган, що приймає рішення про демонтаж, а саме: замість районної адміністрації таким є виконавчий комітет, та порядок демонтажу – без судового рішення.
Однак, у подальшому, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2020р. у справі за №380/2335/20, яке залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції від 24.06.2021р., п.п.7.8 п7 ухвали Львівської міської ради №6107 від 26.12.2019р. «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» визнано протиправним та нечинним.
Як наслідок, повноваження щодо прийняття розпорядження про демонтаж тимчасової споруди повернулись до районних адміністрацій відповідно до Положення у старій редакції.
Крім того, п.7.8 Розділу 7 Положення, у редакції чинній після згаданого рішення суду, у разі невиконання власником ТС вимог п.7.6 районна адміністрація звертається до відповідного суду з позовом про примусовий демонтаж ТС, встановленої з порушенням цих Правил.
Колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу і на те, що при прийнятті оскарженого рішення, відповідач керувався ухвалою міської ради від 08.07.2021р. №1081 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради».
Вищезазначеною ухвалою затверджено Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, згідно п.37 Розділу ІІ якого до повноважень виконавчого комітету належить прийняття рішень щодо тимчасових споруд, які розміщені з порушеннями вимог законодавства України та актів міської ради.
При цьому, конкретизації, яких саме рішень, цей пункт не містить, як і інші пункти цього розділу.
Як наслідок, повноважним органом з прийняття рішень у формі розпоряджень про демонтаж тимчасових споруд є відповідна районна адміністрація, відповідно до чинних локальних нормативно-правових актів.
Таким чином, приймаючи рішення про демонтаж конструкцій, відповідач діяв не в межах та не у спосіб визначений законом та Конституції України, а тому оскаржене рішення слід визнати протиправним та скасувати.
Стосовно доводів апелянта про наявність у нього повноважень щодо прийняття рішень про демонтаж тимчасових споруд на підставі п.15.4 Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади, колегія суддів звертає увагу на таке.
Ухвалою Львівської міської ради № 5766 від 19.12.2024р. затверджено Правила благоустрою Львівської міської територіальної громади (далі – Правила № 5766), та визнано ухвалу міської ради від 21.04.2011р. № 376 "Про правила благоустрою Львівської міської територіальної громади" такою, що втратила чинність.
Відповідно до п.15.4 Правил № 5766 у разі виявлення самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі – автомагазини, автокафе, автокав`ярні, авторозвозки, автоцистерни, автопричепи, візки, спеціальне технологічне обладнання (низькотемпературні лотки-прилавки) тощо (надалі – засоби пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі), об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі (для розміщення яких відсутні оформлені в установленому порядку документи), елементів (частин) об`єктів благоустрою уповноважені особи відповідних районних адміністрацій забезпечують їхній демонтаж на підставі відповідного рішення виконавчого комітету Львівської міської ради.
Отже, колегія суддів повторює, що ця норма стосується засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, елементів (частин) об`єктів благоустрою, а не тимчасових споруд, правовий статус яких різниться, про що зазначалось вище. 
При цьому, всупереч ст.77 КАС України апелянт не спростував ту обставину, що усі підготовчі роботи щодо влаштування конструкцій велись позивачем, в межах земельної ділянки яка перебуває у його постійному користуванні. Позивач має право використовувати земельну ділянку, яка перебуває у його постійному користуванні на власний розсуд дотримуючись норм чинного законодавства.
Зокрема, апелянт не спростував твердження ТзОВ «Спільне українське-австрійське підприємство», що на фотознімках видно, що конструкції, які як вважає відповідач позивач облаштував для розміщення на них тимчасових споруд, існували ще в період функціонування ринку «Добробуд» та задовго до проведення його реконструкцій. Вони також входять у склад об`єкта нерухомості, що підтверджується технічним паспортом, який долучений до матеріалів справи.
Стосовно покликань апелянта на правові висновки Верховного Суду у постанові від 30.11.2021р. у справі за №1140/2981/18 та висновків Великої Палати Верховного Суду.
Відповідності до положень ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому, у спірних правовідносинах судом встановлюються обставини наявності повноважень у відповідача на прийняття рішення на демонтаж тимчасової споруди, на підставі норм нормативно-правових актів локальної дії.
У свою чергу правові висновки Верховного Суду у постанові від 30.11.2021р. у справі за №1140/2981/18 та висновків Великої Палати Верховного Суду, на які посилається апелянт, не стосувались застосування нормативно-правових актів Львівської міської ради, а тому не можуть бути враховані при вирішені цього спору.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Виконавчого комітету Львівської міської ради діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України. 
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради – залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року у справі № 380/14700/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель  	

Дата