ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/31541/25 Суддя (судді) першої інстанції: Білоус А.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії ОСОБА_1 , на коефіцієнти у розмірі 1,14, у розмірі 1,197, у розмірі 1,0796 та у розмірі 1,115 для забезпечення індексації пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до частини другої статті 42 Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії ОСОБА_1 в розмірі 9118,81 грн., на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,14 з 01.03.2022 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 з 01.03.2023 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 з 01.03.2024 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 з 01.03.2025 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» та у зв`язку з цим провести виплату недоотриманих сум пенсії, починаючи з 19.12.2024.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення йому перерахунку пенсії шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії позивача, згідно з частиною 2 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідними постановами Кабінету Міністрів України для забезпечення індексації пенсії.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у проведенні індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірах 1,14, 1,197, 1,0796 та 1,115.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 з 19.12.2024 індексацію пенсії із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірах 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115 та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням вже виплачених сум.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу та просить визнати протиправним та скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до фактичних обставин справи, Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію з 26.09.2021, відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018-2020 роки у розмірі 9118,81 грн.
Суд зазначає, що спірною у справі є бездіяльність відповідача щодо непроведення перерахунку пенсії позивачу шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески. та який враховується для обчислення пенсії позивача, на коефіцієнти у розмірі 1.14. у розмірі 1.197 у розмірі 1.0796 та у розмірі 1.115 для забезпечення індексації пенсії.
Позивач, вважаючи, що під час перерахунку йому пенсії, відповідачем не проведено індексацію шляхом збільшення середньої заробітної плати по Україні, який враховується при обчисленні його пенсії у розмірі на коефіцієнти збільшення 1,14, 1,197, 1,0796 та 1,115 звернувся до відповідача з відповідною заявою.
У відповідь на звернення представника позивача, відповідач листом від 04.04.2025 повідомив позивача про відсутність підстав для проведення перерахунку її пенсії із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115.
Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до приписів частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також їх посадові та службові особи зобов`язані здійснювати свою діяльність виключно на підставі, у межах наданих їм повноважень та у спосіб, прямо визначений Конституцією та законами України. Вказаний конституційний принцип є однією з основоположних засад функціонування органів публічної влади та передбачає обов`язок неухильного дотримання вимог законодавства при реалізації владних управлінських функцій.
Принципи, правові засади та механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, порядок призначення, перерахунку та виплати пенсій, а також надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду України, що формуються із страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 
Преамбулою Закону №1058-IV прямо передбачено, що зміна умов та норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування допускається виключно шляхом внесення змін саме до цього Закону, що свідчить про пріоритетність його положень у сфері пенсійного забезпечення та неприпустимість зміни порядку пенсійного забезпечення підзаконними нормативно-правовими актами всупереч вимогам закону. 
Відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV з метою забезпечення індексації пенсій щороку, починаючи з 1 березня, проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої були сплачені страхові внески та який враховувався для обчислення пенсії. 
При цьому законодавцем визначено, що показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується при обчисленні пенсії, щорічно збільшується на коефіцієнт, який відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачувалися страхові внески, за три календарні роки, що передують року проведення такого збільшення, порівняно з трьома календарними роками, які передували року, що є попереднім щодо року проведення відповідного збільшення. 
Також частиною другою статті 42 Закону №1058-IV передбачено, що у разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду України розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати може бути підвищений, однак не може перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати за відповідний період. При цьому конкретний розмір та порядок такого збільшення визначаються Кабінетом Міністрів України у межах бюджету Пенсійного фонду України з урахуванням мінімального рівня збільшення, визначеного законом. 
Правові, економічні та організаційні засади підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін, а також забезпечення конституційних гарантій щодо достатнього життєвого рівня населення визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-XII (далі - Закон №1282-XII). 
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, отримані ними у гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема пенсії.
Положеннями статей 4 та 6 Закону №1282-XII визначено, що економічною підставою для проведення індексації грошових доходів населення є перевищення величини індексу споживчих цін понад поріг індексації, який встановлений у розмірі 103 відсотки. 
Крім того, відповідно до частини першої статті 9 Закону №1282-XII, індексація доходів громадян характеризується такими ознаками, як місце отримання відповідних доходів та джерела їх фінансування.
Таким чином, індексація є спеціальною державною гарантією, спрямованою на компенсацію знецінення грошових доходів громадян, у тому числі пенсійних виплат, у зв`язку зі зростанням споживчих цін та інфляційними процесами. Оскільки індексація має систематичний та регулярний характер, вона є невід`ємною складовою пенсійного забезпечення та повинна враховуватись при визначенні розміру пенсійних виплат. 
Обов`язковість державних гарантій щодо індексації доходів населення також передбачена статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року №2017-III, відповідно до якої державою встановлюються соціальні гарантії, зокрема щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах інфляції. 
При цьому частиною другою статті 19 Закону №2017-III встановлено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврявання, а також підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності. 
У зв`язку з необхідністю вдосконалення механізму пенсійного забезпечення громадян, визначення єдиної дати проведення щорічної індексації пенсій та уточнення кола осіб, яким підлягають індексації пенсійні виплати, 15 лютого 2022 року було прийнято Закон України №2040-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення пенсійного законодавства», яким частину п`яту статті 2 Закону №1282-XII викладено у новій редакції. 
Так, у новій редакції частини п`ятої статті 2 Закону №1282-XII передбачено, що індексація пенсій здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, який визначається відповідно до абзаців другого та третього частини другої статті 42 Закону №1058-IV. 
Водночас частиною другою статті 9 Закону №1282-XII встановлено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
З метою забезпечення ефективної реалізації права громадян на перерахунок пенсій та на виконання вимог статті 42 Закону №1058-IV Кабінет Міністрів України постановою від 20.02.2019 №124 затвердив Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №124). Вказаним Порядком визначено механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується при обчисленні пенсії. 
Відповідно до пункту 5 Порядку №124 у 2019 році перерахунок пенсій у зв`язку зі збільшенням показника середньої заробітної плати проводився шляхом збільшення показника середньої заробітної плати, який враховувався при обчисленні пенсії станом на 01 жовтня 2017 року, на коефіцієнт, визначений відповідно до пункту 4 цього Порядку. 
При цьому кожен наступний перерахунок пенсії повинен здійснюватися із врахуванням вже збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовувався для обчислення пенсії. 
Пунктом 4 Порядку №124 визначено формулу обчислення коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати, відповідно до якої такий коефіцієнт визначається як сукупність 50 відсотків показника зростання споживчих цін та 50 відсотків показника зростання середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески. 
При цьому показник зростання середньої заробітної плати визначається шляхом співвідношення середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року проведення збільшення, до середньої заробітної плати за три календарні роки, що передували попередньому періоду збільшення.
У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду України, необхідних для фінансування виплати пенсій у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, коефіцієнт щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої були сплачені страхові внески та який враховується при обчисленні пенсії, може бути збільшений. Водночас такий коефіцієнт не може перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три календарні роки, що передують року проведення відповідного збільшення, порівняно з трьома календарними роками, які передували року, що є попереднім щодо року проведення такого збільшення. 
Розмір коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу), який застосовується для проведення перерахунку пенсій, щорічно визначається Кабінетом Міністрів України у межах бюджету Пенсійного фонду України. При цьому у разі відсутності повних статистичних даних щодо заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується при обчисленні пенсії, для визначення відповідного коефіцієнта застосовуються наявні дані про заробітну плату з подальшим здійсненням перерахунку такого коефіцієнта відповідно до вимог законодавства. 
Перерахунок пенсій відповідно до Порядку №124 проводиться щорічно з 1 березня.
Запровадивши удосконалений механізм щорічної індексації пенсій, зокрема для осіб, яким пенсія призначена відповідно до Закону №1058-IV, держава взяла на себе зобов`язання забезпечити підтримання купівельної спроможності пенсіонерів в умовах інфляційних процесів та зростання цін шляхом підвищення пенсій із застосуванням уніфікованого механізму збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховується при обчисленні пенсії. Такий механізм спрямований також на підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих категорій населення. 
Постановою Кабінету Міністрів України №118 визначено, що з 01.03.2022 перерахунок пенсій відповідно до Порядку №124 здійснюється із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати у розмірі 1,14. При цьому встановлено, що у випадку, якщо розмір підвищення пенсії за результатами такого перерахунку є меншим ніж 100 гривень, особі встановлюється щомісячна доплата у розмірі, якого не вистачає до зазначеної суми, що враховується під час подальших перерахунків пенсії. 
Разом із тим пунктом 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 2023 рік було зупинено дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Одночасно пунктом 8 цього ж розділу встановлено, що у 2023 році, зокрема, положення частини другої статті 42 Закону №1058-IV застосовуються у порядку, на умовах та у строки, визначені Кабінетом Міністрів України. 
З метою реалізації зазначених положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №168, якою встановлено, що з 01.03.2023 перерахунок пенсій відповідно до Порядку №124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати у розмірі 1,197. 
У подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 визначено, що з 01.03.2024 перерахунок пенсій здійснюється із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати у розмірі 1,0796. 
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» встановлено, що з 01.03.2025 перерахунок пенсій відповідно до Порядку №124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати у розмірі 1,115. 
Пунктом 3 Постанови №209 також визначено, що у разі, коли розмір підвищення пенсії за результатами проведеного перерахунку не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата у сумі, якої не вистачає до вказаного розміру. Водночас розмір збільшення пенсії в результаті перерахунку не може перевищувати 1500 гривень. Крім того, пенсії, перераховані відповідно до цієї постанови, виплачуються з урахуванням положень статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 щодо порядку виплати пенсій окремим категоріям осіб у період дії воєнного стану. 
Отже, індексація пенсій відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №118, №168, №185 та №209 у подальшому проводиться згідно з Порядком №124 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховувався при обчисленні пенсії станом на 01.10.2017, із застосуванням відповідних коефіцієнтів збільшення. 
Разом із тим суд звертає увагу, що положення Порядку №124 не повною мірою узгоджуються з приписами частини другої статті 42 Закону №1058-IV, оскільки зазначені нормативні акти по-різному визначають показник, який підлягає збільшенню при проведенні індексації пенсій.
Так, за змістом частини другої статті 42 Закону №1058-IV збільшенню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії.
Водночас Порядок №124 передбачає збільшення показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався для обчислення пенсії станом саме на 01.10.2017. 
Відповідно до статті 7 Закону №1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ґрунтується, зокрема, на принципах законодавчого визначення умов та порядку здійснення пенсійного страхування, а також диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу). 
Принцип законодавчого визначення умов та порядку здійснення пенсійного страхування полягає у забезпеченні чітких, прозорих та однакових правил для всіх учасників пенсійної системи. Умови, порядок, права та обов`язки суб`єктів пенсійного страхування мають визначатися виключно законами України, що гарантує правову визначеність та виключає можливість свавільного регулювання відповідних правовідносин підзаконними нормативними актами. Вказаний принцип також забезпечує рівність прав громадян у сфері пенсійного забезпечення та прозорість механізму обчислення пенсійних виплат. 
Крім того, зазначений принцип спрямований на забезпечення соціальної справедливості, оскільки законодавчо врегульовані умови пенсійного страхування повинні забезпечувати справедливий розподіл коштів Пенсійного фонду між усіма учасниками системи з урахуванням розміру сплачених страхових внесків та тривалості страхового стажу.
Принцип диференціації розміру пенсій залежно від страхового стажу та заробітної плати, у свою чергу, спрямований на забезпечення справедливого співвідношення між внесками особи до системи пенсійного страхування та розміром її пенсійного забезпечення. Чим більшим є страховий стаж та розмір заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески, тим більшим має бути розмір пенсійних виплат. Такий підхід стимулює офіційне працевлаштування, сплату страхових внесків та тривалу участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. 
Отже, принцип диференціації розміру пенсії залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати спрямований на формування прозорої, справедливої та економічно обґрунтованої пенсійної системи, яка забезпечує прямий взаємозв`язок між обсягом сплачених особою внесків та рівнем її соціального забезпечення після виходу на пенсію. 
Колегія суддів апеляційного суду, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази у їх сукупності, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог. 
Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що правовідносини, пов`язані з індексацією та перерахунком пенсій, врегульовані насамперед положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-XII, а також Порядком №124, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019. 
При цьому колегія суддів враховує, що частиною другою статті 42 Закону №1058-IV прямо передбачено проведення щорічного перерахунку пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховується для обчислення пенсії. Водночас Порядок №124 фактично передбачає застосування для проведення індексації показника середньої заробітної плати станом на 01.10.2017, що не повною мірою узгоджується із приписами закону. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до принципу верховенства права та загальновизнаних правил ієрархії нормативно-правових актів, положення підзаконного нормативного акта не можуть звужувати зміст та обсяг прав, гарантованих законом, або змінювати визначений законом механізм пенсійного забезпечення.
Крім того, преамбулою Закону №1058-IV прямо встановлено, що зміна умов та норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до самого Закону, а не підзаконними нормативними актами Кабінету Міністрів України. 
Колегія суддів також враховує, що індексація пенсій є однією із основних державних соціальних гарантій, спрямованих на забезпечення підтримання купівельної спроможності пенсійних виплат в умовах інфляції та зростання споживчих цін, а тому повинна здійснюватися у спосіб, який забезпечує реальне, а не формальне підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян.
Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що принципи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, визначені статтею 7 Закону №1058-IV, передбачають законодавче визначення умов пенсійного забезпечення, правову визначеність, рівність прав громадян та диференціацію розмірів пенсій залежно від страхового стажу та розміру заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески. 
При цьому принцип диференціації розміру пенсій безпосередньо пов`язаний із необхідністю забезпечення справедливого співвідношення між обсягом сплачених особою страхових внесків та рівнем її пенсійного забезпечення. Відтак застосування механізму індексації, який фактично нівелює залежність розміру пенсії від реального показника середньої заробітної плати, суперечить основним принципам пенсійного страхування та не забезпечує належного рівня соціального захисту пенсіонерів. 
Доводи апеляційної скарги наведених висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться переважно до формального тлумачення положень підзаконних нормативних актів та не враховують пріоритетності норм Закону №1058-IV над положеннями Порядку №124.
Водночас відповідачем не надано належних та переконливих доказів правомірності застосування при проведенні індексації пенсії позивача механізму, який не відповідає приписам частини другої статті 42 Закону №1058-IV та принципам загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування або зміни судового рішення.
Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін
Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції в його оскаржуваних частинах.
За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Т.Р. Вівдиченко