Головуючий І інстанції: Сліденко А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 р. 	Справа № 520/25790/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Мінаєвої К.В. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2026, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 18.03.26 по справі № 520/25790/25
за позовом ОСОБА_1 
до  НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у незарахуванні до пільгової вислуги років ОСОБА_1 з розрахунку один місяць служби за три місяці - участь у бойових діях у воєнний час; 
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України внести зміни до наказу від 20.12.2023 року № 756-ос про звільнення ОСОБА_1 з військової служби в частині зазначення: належної вислуги років на пільгових умовах - 11 років 05 місяців 06 днів, належної загальної вислуги років - 28 років 11 місяців 17 днів.
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що суб`єкт владних повноважень протиправно відмовив у перерахунку показника тривалості пільгової вислуги років військової служби за рахунок часу участі у бойових діях під час правового режиму воєнного стану.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 позов - залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що факт перебування чи не перебування позивача у бойових діях саме на лінії бойового зіткнення з противником не відноситься до спірних правовідносинах, а викладенням саме такого формулювання та його покладенням в основу відмовного рішення, суд надав протиправної зворотної дії норм ПКМУ від 12.04.2024 № 419 у часі всупереч ст.58 Конституції України.
На переконання позивача рішення суду першої інстанції є неправомірне, підлягає скасування, а позовні вимоги задоволенню у повному обсязі.
Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що на його думку рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 є законним та обгрунтованим.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно виданим ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідченням серії НОМЕР_2 від 10.06.2015р. є учасником бойових дій; проходив військову службу на штатній військовій посаді в організаційній структурі НОМЕР_1 прикордонного загону (інспектор прикордонної служби вищої категорії – начальник 2 відділення інспекторів прикордонної служби (кулеметник) НОМЕР_3 прикордонної застави НОМЕР_4 відділу прикордонної служби (тип С) (на ББА) прикордонної комендатури швидкого реагування; згідно з наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 04.12.2023р. №695-ОС був звільнений з військової служби на підставі п.3 ч.5 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” (необхідність здійснення постійного догляду) з 20.12.2023р.; згідно з наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 20.12.2023р. №756-ОС був виключений зі списків особового складу з 20.12.2023р. із обчисленням вислуги років: календарної – 17р. 06м. 11дн., пільгової – 06р. 11м. 06дн., загальної – 24р. 05м. 17дн.
Згідно з листом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 14.02.2024р. №08/1668-24-вих за поданим в інтересах заявника зверненням була вчинена відмова з приводу перерахунку показника тривалості пільгової вислуги років, позаяк п.п. “а” п.3 Постанови КМУ від 17.07.1992р. №393 передбачено зарахування на пільгових умовах - саме один місяць служби за три місяці - участі у бойових діях у воєнний час і не передбачено зарахування на пільгових умовах - саме один місяць служби за три місяці – участі у бойових діях під час дії воєнного стану.
На думку сторони позивача, відповідачем не було зараховано до пільгової вислуги років один місяць за три, час участі у бойових діях з 23.03.2022 по 30.09.2023, з 16.10.2023 по 27.10.2023, 05.11.2023, що протиправно вплинуло на загальну вислугу років та у чому вбачаються ознаки протиправної бездіяльності відповідача.
Тож, предметом позову є вимога про внесення змін до наказу від 20.12.2023 року № 756-ос про звільнення ОСОБА_1 з військової служби в частині зазначення: належної вислуги років на пільгових умовах - 11 років 05 місяців 06 днів, належної загальної вислуги років - 28 років 11 місяців 17 днів.
Стверджуючи про протиправність оскаржуваного наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 20.12.2023р. №756-ОС та листа начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 14.02.2024р. №08/1668-24-вих, заявник звернувся до суду із цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 20.12.2023р. умови проходження заявником військової служби у межах спірних правовідносин не відповідали вимогам п.п.“а” п.3 КМУ від 17.02.1992р. №393 у редакції до внесення змін постановою КМУ від 27.12.2024р. №1508, отже відповідач був позбавлений об`єктивної можливості вчинити правомірне управлінське волевиявлення з приводу обчислення показника тривалості пільгової військової служби заявника у спосіб інакший від застосованого у наказі начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 20.12.2023р. №756-ОС, яким заявник був виключений зі списків особового складу з 20.12.2023р. із обчисленням вислуги років: календарної – 17р. 06м. 11дн., пільгової – 06р. 11м. 06дн., загальної – 24р. 05м. 17дн.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову у повному обсязі з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі - Положення № 1115/2009).
Пунктами 7 та 8 Положення № 1115/2009 визначено, що закінченням проходження громадянином військової служби вважається день, зазначений у наказі про виключення військовослужбовця зі списків особового складу Адміністрації Держприкордонслужби чи її розвідувального органу, регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, навчальних закладів, науково-дослідних установ або органів (підрозділів) забезпечення Держприкордонслужби, зокрема у зв`язку з його звільненням з військової служби в запас або у відставку. Загальний строк військової служби встановлюється в календарному обчисленні, а у випадках, визначених законодавством, - у пільговому обчисленні.
Згідно з п. 288 Положення № 1115/2009 у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення. У разі звільнення військовослужбовця з військової служби за рішенням командування за розпорядженням начальника органу Держприкордонслужби, в якому проходить службу військовослужбовець, кадровий підрозділ органу забезпечує підготовку подання про його звільнення. Форма та порядок подання про звільнення військовослужбовців з військової служби та перелік документів, які додаються до нього у випадках, передбачених абзацами першим і другим цього пункту, визначаються наказом Міністерства внутрішніх справ України.
Відповідно до п. 289 Положення № 1115/2009 перед звільненням військовослужбовця з військової служби кадровим підрозділом органу Держприкордонслужби уточнюються відомості про проходження ним військової служби та у разі потреби документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному та пільговому обчисленні, і проводиться обчислення вислуги років військової служби. Розрахунок вислуги років військової служби доводиться до відома військовослужбовцю під розписку перед оформленням подання.
У разі незгоди з обчисленням вислуги років військової служби військовослужбовець письмово обгрунтовує свої заперечення щодо розрахунку вислуги років та засвідчує їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років посадовою особою кадрового підрозділу про це робиться відповідний запис на розрахунку. Заперечення військовослужбовця щодо обчислення вислуги років військової служби розглядаються начальником органу Держприкордонслужби, в якому він проходить військову службу, а в разі звільнення з військової служби військовослужбовця, який проходить військову службу в Адміністрації Держприкордонслужби, - особою, уповноваженою Головою Державної прикордонної служби України. Невирішені спірні питання щодо обчислення вислуги років окремих періодів військової служби розглядаються спеціальною комісією, утвореною Адміністрацією Держприкордонслужби.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначає Закон України від 09.04.1992 №2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі по тексту - Закон №2262-ХІІ; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Частиною 1 ст.1 Закону №2262-ХІІ встановлено, що особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Відповідно до ст.2 Закону №2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
Згідно зі ст.17-1 Закону №2262-ХІІ (в редакції чинній в період проходження позивачем служби) порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України 17.07.1992 прийнято Постанову №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" від 17.07.1992 ( далі-Постанова №393) пунктом 1 (у редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби) якої установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах “б”-“д”, “ж” і “з” статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту.
Відповідно до п.3 Постанови №393 (в редакції зі змінами, станом на день звільнення позивача зі служби) до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:
а) один місяць служби за три місяці:
участь у бойових діях у воєнний час;
час перебування під вартою, час відбуття покарання в місцях позбавлення волі та висилки військовослужбовців, безпідставно притягнутих до кримінальної відповідальності, безпідставно репресованих і надалі реабілітованих;
час виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 1 січня 1988 року;
час проходження служби військовослужбовцями Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, направленими у відрядження до Республіки Ірак з метою забезпечення в умовах посилення терористичних посягань безпеки дипломатичної установи України, її співробітників та членів їх сімей;
час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції;
період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;
час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;
Отже, відповідно підпункту “а” пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів №393, до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці: участь у бойових діях у воєнний час.
На думку колегії суддів, поняттям "воєнний час" у розумінні підпункту “а” пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України №393 є часовий проміжок, що охоплює період, який розпочинається з введенням Указом Президента України воєнного стану, та припиняється відповідним Указом Президента України про його скасування.
Так, Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введений воєнний стан, який в подальшому на підставі Указів Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжувався та станом на час розгляду справи триває.
Отже, період служби позивача з 24.02.2022 року по 20.12.2023 року (день звільнення зі служби) є службою у воєнний час, а тому його періоди часу протягом яких він брав участь у бойових діях відповідно до пп. “а” п.3 Постанови № 393 надає йому право на обчислення його вислуги років у пільговому еквіваленті один місяць участі у бойових діях за три.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, як військовослужбовець, який брав участь у бойових діях під час дії воєнного стану, має право на зарахування відповідних періодів служби до вислуги років на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за три місяці відповідно до підпункту “а” пункту 3 Порядку № 393. Відтак незарахування відповідачем таких періодів до пільгової вислуги років є протиправним та порушує право позивача на належне обчислення вислуги років для пенсійного забезпечення.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зазначити в наказі від 20.12.2023 року № 756-ос про звільнення позивача належної вислуги років на пільгових умовах - 11 років 05 місяців 06 днів, належної загальної вислуги років - 28 років 11 місяців 17 днів, колегія суддів зазначає наступне.
Так, позивач в позовній заяві зазначає, що витягами з журналу бойових дій підтверджена безперервна участь позивача у бойових діях у такі періоди: з 23.03.2022 по 30.09.2023, з 16.10.2023 по 27.10.2023, 05.11.2023, що у місячному вигляді становить наступну кількість місяців: з 23.03.2022 по 30.09.2023 – 7 днів 6 місяців 1 рік, або, 7 днів 18 місяців, з 16.10.2023 по 27.10.2023 – 11 днів, 05.11.2023 – 1 день, разом це складає 19 днів та 18 місяців.
Також, позивач в позові наводить розрахунки пільгової вислуги років та зазначає, що пільгова вислуга років, визначена у наказі НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 20.12.2023 року № 756-ос - 06 років 11 місяців 06 днів ( до обрахунку якої не увійшла пільгова вислуга за участь позивача у бойових діях, що вбачається зі змісту відповіді відповідача від 14.02.2024) підлягає перерахунку, шляхом додавання до неї 4 роки 6 місяців пільгової вислуги років за участь позивача у бойових діях. Отже, загалом, належна пільгова вислуга років позивача становить: 06 років 11 місяців 06 днів + 04 роки 06 місяців = 11 років 05 місяців 06 днів.
Проте, колегія суддів звертає увагу, що в даній справі відповідачем не оспорюється періоди участі позивача у бойових діях натомість ключовим питанням у цій справі є наявність у ОСОБА_1 права на зарахування до пільгової вислуги років періодів участі у бойових діях у воєнний час, з розрахунку один місяць служби за три місяці, а не визначення її остаточного розміру. 
При цьому, остаточне визначення таких показників належить до компетенції відповідача після здійснення належного перерахунку відповідно до вимог законодавства та висновків суду. При цьому, суд не може підміняти суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого відноситься вирішення питання, приймаючи рішення замість останнього.
Отже, відповідач зобов`язаний самостійно провести відповідний розрахунок вислуги років з урахуванням пільгового зарахування періодів участі у бойових діях, тому позовні вимоги щодо зазначення в наказі про звільнення конкретного розміру пільгової та загальної вислуги років є передчасними. 
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України внести зміни до наказу від 20.12.2023 року № 756-ос про звільнення ОСОБА_1 з військової служби в частині зазначення належної вислуги років на пільгових умовах, за періоди участі у бойових діях у воєнний час, з розрахунку один місяць служби за три місяці, з урахуванням висновків судую
Натомість вимоги про встановлення судом конкретного розміру вислуги років задоволенню не підлягають як передчасно заявлені.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зробив помилкові висновки.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 року по справі № 520/25790/25, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 по справі № 520/25790/25 скасувати
Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у зарахуванні до пільгової вислуги років ОСОБА_1 періодів участі у бойових діях у воєнний час, з розрахунку один місяць служби за три місяці.
Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України внести зміни до наказу від 20.12.2023 року № 756-ос про звільнення ОСОБА_1 з військової служби в частині зазначення належної вислуги років на пільгових умовах, за періоди участі у бойових діях у воєнний час, з розрахунку один місяць служби за три місяці, з урахуванням висновків суду. 
В іншій частині позовних вимог - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	К.В. Мінаєва   В.В. Катунов