ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/895/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №487/1975/22 Категорія: 304090000 	Позарецька С.М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Новіков О. М., 	
судді секретар	Василенко Л. І., Карпенко О. В., Костенко А.І.,  	

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, 

в с т а н о в и в :

01 липня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просив:
стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором позики від 02 квітня 2021 року в сумі 295 000,00 доларів США; 
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 01 червня 2021 року в сумі 834 850,00 доларів США, що включає в себе 295 000,00 доларів США (борг по договору позики від 01 червня 2021 року), 539 850,00 доларів США (пеня згідно п. 7 договору позики від 01 червня 2021 року);
вирішити питання розподілу судових витрат.
Позов обґрунтовано тим, що 02 квітня 2021 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 у позику грошові кошті у сумі 295 000,00 доларів США на строк до 31 грудня 2021 року, що підтверджується відповідною власноручно написаною розпискою. В обумовлений строк відповідач гроші не повернув.
Крім того, 01 червня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, яка складає 8 102 883 грн. (п. 1 Договору). 
Пунктом 2 договору визначено, що отримані на умовах цього договору кошти позичальник зобов`язується повернути також у національної валюті, відповідно еквіваленту суму 295 000,00 доларів США. Строк повернення коштів, за домовленістю між сторонами, здійснюється до 31 грудня 2021 року (п. 4 Договору). Згідно з п. 4.2 Договору, позичальник зобов`язується повернути позику в іноземній валюті у доларах США.
З метою повідомлення факту передачі коштів по договору позики, 01 червня 2021 року ОСОБА_1 надав розписку, якою підтверджується факт отримання від позивача у позику 295 000,00 доларів США та обов`язок повернути кошти у строк до 31 грудня 2021 року. Разом з тим, в обумовлений строк відповідач гроші не повернув.
Пунктом 7 договору позики від 01 червня 2021 року визначено, що у разі несвоєчасного повернення коштів, винна сторона повинна сплатити пеню у розмірі 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочки. Отже, у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором позики, розмір пені за період з 31 грудня 2021 року по 01 липня 2022 року, виходячи з суми боргу 295 000,00 доларів США, становить 539 850,00 доларів США.
Позивач звертає увагу суду на те, що оригінали боргових документів знаходяться у нього, що підтверджує факт укладення договору позики та отримання боржником від кредитора вказаних вище грошових коштів, а наявність у нього оригіналів боргових розписок свідчить про не виконання боржником боргового зобов`язання.
Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03 жовтня 2023 року позов у справі задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 02 квітня 2021 року у розмірі 295 000,00 доларів США; заборгованість за договором позики від 01 червня 2021 року у розмірі 8 102 883,00 грн. та пеню у розмірі 14 747 247,06 грн., а всього 22 850 130 грн. 06 коп., стягнуто судовий збір.
Ухвалене рішення мотивовано наявністю правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу на підставі договору від 02 квітня 2021 року та договору позики від 01 червня 2021 року та доведеністю позовних вимог ОСОБА_2 .
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його до суду апеляційної інстанції.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 жовтня 2023 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 25 лютого 2026 року постанову Черкаського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий судовий розгляд.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вказуючи на незаконність та необґрунтованість вирішення справи через неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, не доведення обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване рішення було ухвалено за відсутності відповідача та його представника, при цьому у рішенні суду зазначено, що відповідач не з`явився, хоча повідомлявся судом у встановленому законом порядку про розгляд справи. 
З 14 березня 2023 року ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року було призвано у Збройні сили України, він є військовослужбовцем, який проходить службу в лавах ЗСУ, має посвідчення учасника бойових дій, саме у період розгляду даної справи та ухвалення рішення відповідача з 05 жовтня 2023 року було відряджено до м. Торецька Донецької області для виконання службових (бойових) завдань. У зв`язку із викладеним він не з`явився у судове засідання, коли ухвалювалося рішення та не повідомив про причини своєї неявки відносно цього засідання, оскільки не був належним чином повідомлений про дату проведення вказаного судового засідання. Жодного повідомлення, судових повісток йому не надходило та відповідно він їх не отримував про що свідчить відсутність повідомлень про вручення листів у матеріалах справи.
Також скаржник вказує на імперативність норми, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, щодо обов`язку суду зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі ЗСУ, що узгоджується з практикою ВС, і на теперішній час в умовах воєнного стану подальше проведення судового розгляду даного цивільного провадження є неможливим.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Старовойтова Д.А. просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи відповідача ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.
При розгляді справи встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у липні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість: за договором позики від 02 квітня 2021 року в сумі 295 000 доларів США; за договором позики від 01 червня 2021 року в сумі 8 102 883 грн. та пеню у сумі 14 747 247 грн. 06 коп. Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 12 405 грн. У решті позовних вимог – відмовлено.
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2022 року, яку задоволено ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2023 року. Заочне рішення у цивільній справі № 487/1975/22 скасовано та призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні, призначено підготовче судове засідання.
В ході судового розгляду справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 06 травня 2014 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2023 року дану позовну заяву передано на розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси за територіальною підсудністю.
На підставі вказаної вище ухвали суду, матеріали даної справи 17 липня 2023 року за вих. № 487/1975/22/10966/2023 направлено для розгляду за підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.
Стосовно суті заявлених вимог судом встановлено, що відповідно до розписки від 02 квітня 2021 року, ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 у борг 295 000,00 доларів США, що еквівалентно 8 210 646,00 грн., які зобов`язався повернути до 31 грудня 2021 року (а.с.7 т. 1).
01 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 отримав у позику від ОСОБА_2 грошові кошти у національної валюті України – 8 102 883,00 грн., що на день передачі вказаних грошей складає еквівалент 295 000,00 доларів США, за офіційним курсом НБУ (п. 1 Договору). Пунктом 2 Договору визначено, що отримані на умовах цього договору кошти, позичальник зобов`язується повернути позикодавцю також у національній валюті, відповідно еквіваленту суми 295 000,00 доларів США, за офіційним курсом НБУ на дату вказану у п. 4 цього договору. За домовленістю сторін повернення позики здійснюється до 31 грудня 2021 року (п. 4 Договору). Відповідно до п. 7 Договору, сторона винна у неповерненні чи несвоєчасному поверненні грошей, як і сторона, винна у відмові у прийнятті грошей після належного повідомлення про це, має сплатити пеню у розмірі 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочки. Ця умова поширюється і на випадок відмови від отримання письмового повідомлення про час повернення боргу (а.с. 9-10 т. 1).
На підтвердження отримання грошових коштів за договором позики, 01 червня 2021 року складена відповідна розписка, якою ОСОБА_1 засвідчив факт отримання від ОСОБА_2 01 червня 2021 року грошових коштів у сумі 8 102 883,00 грн., що на день передачі складає еквівалент суми 295 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ, на умовах договору позики від 01 червня 2021 року та зобов`язався повернути грошові коштів у строк до 31 грудня 2021 (а.с. 11 т.1).
Станом на момент звернення до суду з позовом ОСОБА_1 своїх зобов`язань не виконав, кошти позичальнику повернуті не були.
Такими є фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
Оскаржуючи рішення суду, ОСОБА_1 , в обґрунтування доводів своєї скарги, вказав, що оскаржуване рішення було ухвалено за відсутності відповідача та його представника, при цьому у рішенні суду зазначено, що відповідач не з`явився, хоча повідомлявся судом у встановленому законом порядку про розгляд справи. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів враховує наступне.
З матеріалів справи видно, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 липня 2023 року суд прийняв до свого провадження матеріали цивільної справи № 487/1975/22, які були направлені за встановленою підсудністю із Заводського районного суду м. Миколаєва.
Конверт поштового відправлення про дату, час та місце розгляду підготовчого засідання у справі на 18 серпня 2023 року повернувся на адресу суду без вручення ОСОБА_1 з зазначенням причин невручення (інші причини) (а.с.185 т.1).
Розгляд справи по суті спору призначено на 13 вересня 2023 року, повідомлення про розгляд справи направлено ОСОБА_1 в додаток «Viber» (а.с. 203 зворотна сторона т.1).
13 вересня 2023 року розгляд справи відкладено на 03 жовтня 2023 року.
Повідомлення про судове засідання на 03 жовтня 2023 року, адресовані ОСОБА_1 повернулися на адресу суду без вручення (а.с. 218 т. 1) з причиною невручення (неправильно зазначена адреса) та (а.с. 219 т. 1) з причиною невручення (адресат відсутній за вказаною адресою).
Як вбачається з долучених до апеляційної скарги доказів, ОСОБА_1 з 14 березня 2023 року був призваний до Збройних Сил України та рахується за військовою частиною А хххх. З 05 жовтня 2023 року ОСОБА_1 був відряджений до м. Торецька, Донецької області для виконання службових (бойових) завдань.
Фактично, під час розгляду справи та ухвалення рішення Придніпровським районним судом м. Черкаси відповідач проходив військову службу і об`єктивно міг бути відсутнім за місцем реєстрації чи за місцем проживання. Суд першої інстанції, врахувавши положення пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, згідно з якою днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, вважав повідомленою цією особою суду.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
В даному випадку, суд апеляційної інстанції вважає, що перебування відповідача на військовій службі за призовом в ЗСУ та виконання ним завдань щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, станом на момент розгляду справи та ухвалення судового рішення і на дану обставину ОСОБА_1 вказує в своїй апеляційній скарзі дійсно є порушенням його права на доступ до правосуддя.
Матеріали справи не містять відомостей, що судом було вжито додаткових заходів для забезпечення належного повідомлення відповідача, зокрема шляхом всіх доступних та передбачених цивільно-процесуальним законодавством способів.
Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. 
Правовідносини, які склалися між сторонами регулюються такими правовими нормами.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Враховуючи викладене вище правове регулювання спірних правовідносин, а також встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини щодо неповернення у визначені договором строки позичальником коштів своєму кредитору, апеляційний суд погоджується з доводами позовної заяви про порушення прав позивача щодо наявної заборгованості відповідача за наявними в матеріалах справи розписками та договором позики.
Так, у відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 грудня 2024 року (справа № 369/205/20, провадження № 61-15629св23), від 20 лютого 2025 року (справа № 677/1985/23 провадження № 61-452св25).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідач, отримавши у позику грошові кошти у розмірі 295 000,00 доларів США за договором від 02 квітня 2021 року та 8 102 883,00 грн. за договором позики від 01 червня 2025 року, не виконав взяті на себе зобов`язання перед позивачем за цими договорами з повернення грошових коштів, а тому права кредитора підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вищезазначеними позиками з урахуванням пені, визначеної та погодженої сторонами за договором позики від 01 червня 2021 року.
При цьому, апеляційний суд враховує, що договір позики від 02 квітня 2021 року оформлений письмовою розпискою, складеною відповідачем, яку передано позивачу та яка є борговим документом.
Крім того, 01 червня 2021 року між сторонами було укладено договір позики та також оформлена письмова розписка, яка складена відповідачем і, відповідно. Передана позивачу та яка також є борговим документом. 
Дані розписки підписані власноручно позичальником ОСОБА_1 , а тому фактично відбулося укладення договорів позики. Матеріали справи не містять доказів, які спростовують складання розписок.
Під час розгляду справи достовірно встановлено, що відповідач отримав за розпискою від 02 квітня 2021 року грошові кошти у валюті 295 000,00 доларів США.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті. Оскільки розпискою від 02 квітня 2021 року позика здійснювалася у доларах США і повернення коштів передбачено у валюті, тому колегія суддів приходить до висновку про стягнення на користь позивача боргу у валюті, визначеній договором від 02 квітня 2021 року в розмірі 295 000,00 доларів США.
Крім того, оскільки за умовами договору позики та розписки про отримання грошових коштів у позику від 01 червня 2021 року ОСОБА_1 отримав у позику від ОСОБА_2 грошові кошти в національній валюті в розмірі 8 102 883,00 грн., що еквівалентно 295 000,00 доларів США. Пунктом 2 договору позики від 01 червня 2021 року передбачено, що позичальник повинен повернути позику у національній валюті, відповідно до еквіваленту 295,00 000 доларів США. Проте, вказаних позовних вимог не заявлено, а позивач просить стягнути 295 000,00 США, що суперечить змісту договору, тому колегія суддів вважає, що до стягнення підлягає саме грошова сума в національній валюті України у гривнях в розмірі 8 102 883,00 грн.
Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 1 % пені від простроченої суми заборгованості за кожен день прострочення, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 
Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст. ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Пунктом 7 договору позики від 01 червня 2021 року сторона винна у неповерненні чи несвоєчасному поверненні грошей, як і сторона, винна у відмові у прийнятті грошей після належного повідомлення про це, має сплатити пеню у розмірі 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочки. Ця умова поширюється і на випадок відмови від письмового повідомлення про час повернення боргу. 
За договором позики від 01 червня 2021 року строк повернення визначено 31 грудня 2021 року включно. Таким чином, за період з 01 січня 2022 року (наступний день після закінчення строку повернення позики) по 01 липня 2022 року (дата подачі позову до суду) підлягає нарахуванню пеня, встановлена пунктом 7 договору.
Розрахунок пені здійснюється за формулою: Пеня = С х РП х Д : 100, де С – сума заборгованості за період, РП – розмір пені, зазначений у договорі, Д – кількість днів прострочення. Вказаний відсоток: 1 % на день.
Застосовуючи вказану формулу колегія суддів приходить до висновку, що розмір пені за несвоєчасне повернення коштів становить 14 747 247 грн. 06 коп. (8 102 833 грн. х 1 х 182 : 100 = 14 747 247,06 грн.). Матеріали справи не містять заперечень відповідача щодо розміру пені, тому саме такий розмір пені підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . 
Під час подачі позову, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 12 405 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.2594709147.1 від 01 липня 2022 року (а.с. 12 т. 1), тому він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
Оскільки за наслідком розгляду справи в суді апеляційної інстанції апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню з підстав неналежного повідомлення учасника справи (відповідача) про час, дату та місце розгляду справи з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог, тому судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді не підлягає перерозподілу і його слід залишити за сторонами.
Керуючись ст. ст. 35, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

у х в а л и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 жовтня 2023 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 02 квітня 2021 року в розмірі 295 000,00 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 01 червня 2021 року у розмірі 8 102 883,00 грн та пеню в розмірі 14 747 247 грн. 06 коп., а всього 22 850 130 грн. 06 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 12 405,00 грн.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за сторонами.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повний текст постанови складено 28 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач

Судді