ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції Марфіна Н.В.,
Суддя-доповідач Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року Справа № 755/9639/25

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді: Епель О.В., 
суддів: Безименної Н.В., Карпушової О.В.,
за участі секретаря Снитко А.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2025 року у справі 

за позовом ОСОБА_1 

до ІНФОРМАЦІЯ_1 

про скасування постанови у справі про адміністративне 
правопорушення, 

В С Т А Н О В И В :
Історія справи.
1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Відповідач), в якому просив :
- визнати протиправними дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо винесення постанови №Б/2811 від 20 січня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП;
- визнати протиправною та скасувати постанову №Б/2811 від 20 січня 2025 року.
Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, ОСОБА_1 посилався на порушення Відповідачем процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності.
Також Позивач посилався на правові висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постанові від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.05.2020 у справі № 286/4145/15-а щодо необхідності повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про дату, час та місце розгляду справи не пізніше, ніж за три дні до дати розгляду.
2. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2025 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оповіщення Позивача з вимогою про явку до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для уточнення даних було здійснено у відповідності до вимог законодавства.
Також суд не взяв до уваги доводи Позивача щодо порушення його прав у зв`язку з розглядом справи про притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності, оскільки Позивач не надав до суду будь-яких доказів щодо неможливості з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_1 у встановлений в повістці час.
3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги - задовольнити.
Обґрунтовуючи вимоги скарги, Апелянт зазначає, що Відповідач не повідомив його про дату, час та місце розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, розглянув справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чим порушив право на захист. Акцентує увагу на тому, що доказів зворотного Відповідачем не було надано навіть на виконання вимог ухвали суду першої інстанції про витребування доказів.
Також Апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постанові від 25.05.2022 у справі № 465/5145/16-а, від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 06.02.2020 у справі №205/7145/16-а та інші.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам цієї справи, а рішення суду є таким, що не відповідає висновкам Верховного Суду, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.
4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційні скарги, а від 19.05.2026 - призначено справу до судового розгляду.
5. У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
6. Представником Апелянта подано клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.
Представник Відповідача у судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим відповідно до ст. 311 КАС України апеляційним судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про задоволення клопотання представника Позивача та перехід до розгляду цієї справи в порядку письмового провадження.
7. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
8. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.
9. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 складено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.
Постанова мотивована тим, що: « ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце виклику ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явився 20 жовтня 2024 року за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим порушив вимоги статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в особливий період». 
Також судом першої інстанції встановлено, що на адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , що є задекларованим місцем проживання Позивача надсилалась повістка з вимогою про з`явлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних 20 жовтня 2024 року о 11 год. 00 хв.
Вказана повістка повернулась 19 жовтня 2025 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 з відміткою про не вручення у зв`язку з «відсутністю адресата за вказаною адресою».
10. Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон №3543-XII), Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі - Порядок №560).
Так, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Відповідно до ч.1-3 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.
Протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління та регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними Служби зовнішньої розвідки України), якщо особа подала відповідну заяву, в якій вона не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності.
У випадках, передбачених частинами шостою і сьомою цієї статті, уповноважені посадові особи після отримання підтвердних документів про отримання особою виклику або відповідної заяви виносять постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Згідно із ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, згідно Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» було прийнято рішення про оголошення та проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.
Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан. 
Згідно з абз. 1 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Висновки суду апеляційної інстанції.
11. Отже, правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення.
12. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Зазначена норма є бланкетною, тобто при її застосуванні необхідно застосовувати законодавчі акти, які визначають, зокрема, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.
13. Втім, у спірній постанові відсутнє посилання на конкретну норму Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яку порушив Апелянт. Так, Відповідачем зазначено, що Позивач порушив вимоги статті 22 Закону №3543-XII.
14. У контексті зазначеного, колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що ст. 22 Закону №3543-XII містить декілька окремих абзаців, які передбачають конкретні обов`язки громадян у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації, що свідчить про відсутність чіткого формулювання обвинувачення, та є важливою умовою справедливого та об`єктивного розгляду справи, є необхідним для реалізації права на захист, на що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.
15. Разом з тим, згідно з абз. 1 ч.1 ст. 22 Закону №3543-XII передбачено обов`язок громадян з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
16. Як встановлено судом першої інстанції повісткою № 550982 від 10.10.2024 ОСОБА_1 було викликано до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_2 , на 20.10.2024 об 11:00, яку було направлено останньому 10.10.2024 рекомендованим поштовим підправленням за адресою: АДРЕСА_3 . 
17. Згідно із п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі - Порядок № 560), належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
18. Як встановлено судом першої інстанції, поштове відправлення із повісткою про виклик, після невдалої спроби вручення, повернулося до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Працівниками Укрпошти проставлено відмітку про «відсутність адресата за вказаною адресою».
19. Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо належного повідомлення Апелянта про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позаяк, висновки суду першої інстанції у цій частині Апелянтом не оспорюються. Отже, обставини щодо належного повідомлення та неявки за викликом ОСОБА_1 не заперечуються.
20. Водночас, підставою позову та апеляційної скарги є обставини щодо неповідомлення Відповідачем Апелянта про розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, розгляд справи за його відсутності та позбавлення права на захист, тобто допущення Відповідачем грубого порушення процедури розгляду справи.
21. Надаючи оцінку доводам Апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
22. Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
23. Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі №676/752/17, від 21.03.2019 у справі №489/1004/17, від 30.01.2020 у справі №308/12552/16-а та у справі №482/9/17, від 06.02.2020 у справі №205/7145/16-а зробив наступні висновки:
«………закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.
Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.
Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення…….».
24. Отже, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 КУпАП бути повідомленим про дату, місце і час розгляду справи, а також брати участь у розгляді справи гарантовано законодавством України.
25. Як вбачається з матеріалів справи, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено лист-повідомлення від 16.01.2025 №13/443/237, згідно якого ОСОБА_1 повідомляється про порушення справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та призначення розгляду справи на 20.01.2025 о 10:30 у ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Києві, кб. 301.
26. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що Відповідачем- суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, ані в суді першої, ані апеляційної інстанції не надав належних і допустимих, у розумінні ст.ст. 73-74 КАС України, доказів направлення Позивачу такого повідомлення та дату його вручення не пізніше, ніж за три дні до розгляду що не дозволяє колегії суддів прийти до висновку про дотримання Відповідачем приписів статті 277-2 КУпАП та помилково не було взято до уваги судом першої інстанції.
27. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що лист №13/443/237 складений Відповідачем 16.01.2025, а розгляд справи призначено через 3 дні - 20.01.2025. Отже, Апелянт не міг бути своєчасно повідомлений про розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності навіть за умови направлення листа-повідомлення поштою у день його складення (16.01.2025).
28. Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся без участі Апелянта. Позаяк, ОСОБА_1 не був своєчасно повідомлений про розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, був позбавлений можливості користуватися правничою допомогою, подати пояснення або іншим чином реалізувати своє право на захист, що є грубим порушенням процедури розгляду справи та є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови. Зворотного суб`єктом владних повноважень не доведено.
29. Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання протиправними дій начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо винесення постанови №Б/2811 від 20 січня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга не містить жодних доводів та обґрунтувань безпосередньо в частині щодо протиправності дій керівника суб`єкта владних повноважень, а тому приходить до висновку, що вимоги Апелянта в цій частині є необґрунтованими.
30. Аналізуючи всі доводи сторін, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
31. Підсумовуючи усе викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення адміністративного позову у цій справі в частині скасування постанови №Б/2811 від 20 січня 2025 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.
32. При цьому, колегія суддів зазначає, що приписами ч. 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
33. Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправним дій начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Києві щодо складення постанови, та визнання протиправною постанови задоволенню не підлягають з огляду на зазначені вище приписи КАС України. Позаяк, така позовна вимога охоплюється вимогою про скасування спірної постанови.
34. Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
35. Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2025 року - скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню частково. 
36. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, у пункті 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У Законі України "Про Державний бюджет на 2024 рік" станом на 01.01.2025 встановлено розмір прожиткового мінімуму 3028,00 грн.
Отже, розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання позовної заяви становить 3028х0,2=605,60 грн, а за подання апеляційної скарги 605,60х150%=908,40 грн.
Отже, оскільки колегія суддів дійшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового про задоволення адміністративного позову у цій справі, наявні підстави для стягнення з Відповідача на користь Позивача понесених ним судових витрат зі сплати судового збору у загальному розмірі 1514 грн (605,60+908,40).
Судові витрати у розмірі 908,40 (1816,80-908,40), сплачені за подання апеляційної скарги є сплаченими надмірно, а тому стягненню з Відповідача не підлягають. Водночас, такі витрати можуть бути повернуті у встановленому законом порядку. 
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2025 року - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення - задовольнити частково.
Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від №Б/2811 від 20 січня 2025 року. 
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) судові витрати в розмірі 1514 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень та нуль копійок).
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена. 
Судове рішення виготовлено 01 червня 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Н.В. Безименна

О.В. Карпушова