ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2026 Справа № 917/583/26 

за позовною заявою  Заступника керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області, вул.Усика Якова,9, м.Миргород, Полтавська область, 37600 в інтересах держави в особі Заводської міської ради, вул. Полтавська, 4/16, м.Заводське, Миргородський район, Полтавська область, 37240 
до Фізичної особи - підприємця Байбуза Олега Васильовича, АДРЕСА_1 
про визнання договору оренди недійсним 

Суддя Кльопов І.Г.
Секретар судового засідання Назаренко Я.А.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання

Обставини справи: Заступник керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Заводської міської ради звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Байбуза Олега Васильовича, в якому просить суд:
1. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 29.12.2018, який укладений між Лохвицькою районною державною адміністрацією та Фізичною особою - підприємцем Байбузою Олегом Васильовичем щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5322681100:00:007:1075, площею 0,2054 га, дата державної реєстрації права 20.03.2019.
2. Зобов"язати Фізичну особу - підприємця Байбузу Олега Васильовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути на користь територіальної громади в особі Заводської міської ради (вул. Полтавська, 4/16, м.Заводське, Миргородський район, Полтавська область, 37240, код ЄДРПОУ 21048531) земельну ділянку з кадастровим номером 5322681100:00:007:1075, площею 0,2054 га яка знаходиться за межами населеного пункту с.Нижня Будаківка, Заводської територіальної громади Миргородського району, Полтавська область (колишня Бодаквянська сільська рада Лохвицького району, Полтавської області) з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки.
Ухвалою господарського суду Полтавської області від 06.04.2026 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі; справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 30.04.2026.
30.04.2026 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з тим, що в цей день у час проведення судового засідання по Полтавській області була оголошена повітряна тривога, суд призначив засідання на 14.05.2026.
28.04.2026 за вхід. № 5657 від прокурора надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткові докази.
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відзив на позов не подав. Заяви/клопотання з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили. Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.
Ухвалою господарського суду Полтавської області від 14.05.2026 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив її до судового розгляду по суті 11.06.2026.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив:
Миргородською окружною прокуратурою під час здійснення представницьких повноважень встановлено, що 23.02.2007 здійснено державну реєстрацію про припинення Колективного підприємства колгоспу «Жовтень» на підставі рішення № 8/180 Господарського суду Полтавської області від 13.02.2007 про визнання колгоспу «Жовтень» банкрутом.
Рішенням Лохвицької районної ради народних депутатів 8 сесії 22 скликання від 07.02.1996 «Про затвердження проекту роздержавлення і приватизації земель колгоспу «Жовтень» на території Бодаквянської сільської ради народних депутатів» затверджено проект роздержавлення та приватизації земель колгоспу «Жовтень».
Проектом роздержавлення і приватизації земель колгоспу «Жовтень» Лохвицького району Полтавської області (1995 рік) визначено межі та площі земель колективної власності, у розмірі 1585,5 га., з яких, 1515,8 га - сільськогосподарські угіддя (рілля, пасовища, сіножаті), які підлягали приватизації, а також, землі загального користування, які не підлягали приватизації, 69,7 га., з яких, 41,2 га – землі під виробничими будівлями та дворами.
26.10.2018 ФОП Байбуза О.В. звернувся до Лохвицької районної державної адміністрації з клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для користування на умовах оренди земельною ділянкою площею 0,20 га із категорії (під господарськими будівлями та дворами), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель нерозподілених земельних ділянок, які знаходяться в адміністративному підпорядкуванні Бодаквянської сільської ради.
Відповідно до картографічних матеріалів земельних угідь колгоспу «Жовтень» встановлено, що земельна ділянка під господарськими будівлями, площею 0,20 га, знаходиться на території колишнього двору МТФ колишнього колгоспу «Жовтень», контури земель № 914 , площа 9,5.
Встановлено, що на земельній ділянці під господарськими будівлями, площею 0,20 га, на території колишнього двору МТФ колишнього колгоспу «Жовтень» знаходиться корівник 200 г, 1988 року введення в експлуатацію, інвентарний номер 466. 
Загальна площа земель під виробничими будівлями і дворами, яка перебувала у колективній власності колгоспу «Жовтень» становила 41,2 га. 
Згідно проекту роздержавлення і приватизації земель колгоспу «Жовтень» Лохвицького району Полтавської області (1995 рік) та картографічних матеріалів (експлікації) земель по угіддях колгоспу «Жовтень» вказана категорія земель не підлягала приватизації.
29.12.2018, на підставі розпорядження голови Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області № 545, між Лохвицькою районною державною адміністрацією Полтавської області та фізичною особою -підприємцем Байбузою О.В. укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5322681100:00:007:1075, без серії та номера, із строком дії договору оренди земельної ділянки до 28.12.2039.
Із договору оренди землі вбачається, що 29.12.2018 Лохвицькою районною державною адміністрацією з Фізичною особою - підприємцем Байбузою О.В. укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 5322681100:00:007:1075, строк дії - до 28.12.2039.
Відповідно до п. 2 розділу «Об?єкт договору» вказаного договору в оренду передається земельна ділянка площею 0,2054 га, у тому числі, 0,2054 га господарські будівлі та двори із земель категорії нерозподілених земельних ділянок; у п. 4 вказаного розділу зазначено, що земельна ділянка передається в оренду без об?єктів нерухомого майна.
Окрім цього, рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 20.04.2023 у справі за № 538/528/23 задоволено позовну заяву Байбузи Олега Васильовича до Заводської об`єднаної територіальної громади (Заводської міської ради) про визнання права власності за набувальною давністю на об`єкт будівництва, виробничий будинок – корівник, літ. А-1, загальною площею 1 715,60 кв. м, який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 5322681100:00:007:1075, площею 0,2054 га, розташованій на території Заводської територіальної громади Миргородського району Полтавської області (колишня Бодаквянська сільська рада Лохвицького району Полтавської області), за межами населеного пункту.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 03.04.2024 задоволено апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури.
Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 20 квітня 2023 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Заводської об`єднаної територіальної громади про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено.
Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності на корівник, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 5322681100:00:007:1075 (на даний час Бодаквянський старостинський округ Виконавчого комітету Заводської міської ради), що знаходиться за межами населеного пункту, не зареєстровано. 
Статтею 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, у постанові Полтавського апеляційного суду від 03.04.2024 у справі №538/528/23 зазначено, що аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю, відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, не враховано умови набуття права власності за набувальною давністю та те, що позивачу достовірно відомо про статус об`єкта нерухомого майна, який перебуває на земельній ділянці, яка на підставі договору оренди перебуває у його користуванні, строк дії якого – до 28.12.2039 рік.
Прокурор зазначає, що ФОП Байбузою О.В. незаконно використовується земельна ділянка комунальної форми власності.
При прийнятті рішення судом враховано наступне.
За приписами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який закріплений у загальному вигляді в законі, та знаходить свій вияв у положеннях статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України.
Так, відповідно до цих статтей на час виникнення спірних правовідносин, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 500/3947/13-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 757/42533/15-ц, від 18 грудня 2019 року у справі №309/2376/15-ц, від 26 грудня 2019 у справі № 364/515/19, від 20 січня 2020 року у справі № 724/428/17 та від 04 листопада 2021 року у справі № 821/355/18.
04.12.2018 Велика Палата Верховного Суду винесла постанову у справі № 910/18560/16, де висловила правову позицію, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Перехід майнових прав до іншої особи тягне за собою перехід до неї і земельних прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Розмір цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм і правил. Таким чином, особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача - власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.
Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначено ст. 116 ЗК України. 
Так, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Статтею 127 ЗК України встановлено, що органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом. Продаж земельних ділянок державної та комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) на конкурентних засадах у формі аукціону здійснюється у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу.
Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 135 ЗК України земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів.
Продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 134 ЗК України, не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. 
Отже, об`єкт, що розташований на спірній земельній ділянці мав перебувати на праві власності у фізичної особи і право на нього повинні бути зареєстрованими в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. 
Відповідно до даних Державного реєстру прав на нерухоме майно, за ФОП Байбузою О.В. не набуто та не зареєстровано право власності на нерухоме майно – корівник, літ. А-1, загальною площею 1 715,60 кв. м, який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 5322681100:00:007:1075, площею 0,2054 га, розташованій за межами населеного пункту с. Нижня Будаківка, Заводської територіальної громади, Миргородського району, Полтавської області (колишня Бодаквянська сільська рада Лохвицького району Полтавської області), а зареєстровано 20.03.2019 лише право оренди земельної ділянки. 
Разом із тим, відповідно до п. 2 розділу «Об?єкт договору» договору оренди від 29.12.2018, в оренду передається земельна ділянка площею 0,2054 га, у тому числі, 0,2054 га господарські будівлі та двори із земель категорії нерозподілених земельних ділянок; у п. 4 вказаного розділу зазначено, що земельна ділянка передається в оренду без об?єктів нерухомого майна.
Відповідно до п. 4 Договору розділу «Об?єкт договору» земельна ділянка передається в оренду без об"єктів нерухомого майна. Проте, на земельній ділянці з кадастровим номером 5322681100:00:007:1075 вже знаходився об?єкт будівництва – корівник, що підтверджується складеним актом прийому-передачі майна у спільну часткову власність громадянам - колишнім членам КСП "Жовтень" від 01.03.2000 та інформацією Бодаквянського старостинського округу Виконавчого комітету Заводської міської ради про те, що на земельній ділянці з кадастровим номером 5322681100:00:007:1075 знаходиться корівник з інвентарним номером 466.
Відповідно до пункту 1 Указу Президента від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.
Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Частина 2 статті 22 Земельного кодексу України визначає, що до земель сільськогосподарського призначення належать:
а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); 
б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі під об`єктами виробництва біометану, які є складовими комплексів з виробництва, переробки та зберігання сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
Тобто, земельна ділянка з кадастровим номером 5322681100:00:007:1075, під господарськими будівлями та дворами, на якій вже знаходився об?єкт будівництва – корівник, не підлягала паюванню.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.
Таким чином, порушення цього порядку та протиправне надання землі у користування з порушенням чинного законодавства, завдає шкоду власності Заводської міської територіальної громади в особі Заводської міської ради та суперечить інтересам держави в цілому. 
Зі змісту ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути визнання правочину недійсним.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК Кодексу.
Разом з тим, частиною 1 ст. 216 ЦК України, визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Частина 3 ст. 215 ЦК України визначає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно зі статтею 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.
Відносно визнання незаконним розпорядження голови Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області № 545 від 29.12.2018 слід зазначити наступне.
Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. 
Позов, предметом якого є розпорядження органу державної влади щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке розпорядження органу державної влади вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. 
Таким чином, у разі прийняття органом державної влади (як суб`єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є розпорядження органу державної влади, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту. 
На підставі розпорядження голови Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області № 545 від 29.12.2018, між Лохвицькою районною державною адміністрацією Полтавської області та ФОП Байбузою О.В. укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5322681100:00:007:1075, без серії та номера. Таким чином, вказане розпорядження вже вичерпало свою дію.
Відповідно Указу Президента від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» .
Відповідно до пункту 1 вказаного Указу установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.
Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
01.01.2019 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні». Вказаним Законом внесено зміни до Земельного кодексу України, зокрема розділі X "Перехідних положень" доповнено пунктом 21. 
Відповідно до п. 21 Перехідних положень Земельного кодексу України установити, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.
Таким чином, земельна ділянка, яка знаходиться за межами населеного пункту с. Нижня Будаківка, Заводської територіальної громади, Миргородського району, Полтавської області (колишня Бодаквянська сільська рада Лохвицького району Полтавської області), в силу п. 21 Перехідних положень Земельного кодексу України та положень ст. 83 Земельного кодексу України, відноситься до земель комунальної власності Заводської територіальної громади в особі Заводської міської ради. 
16.01.2021 між Заводською міською радою та ФОП Байбузою О.В. укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 29.12.2018. Із п. 1 зазначеної додаткової угоди встановлено, що найменування орендодавця викладено в наступній редакції «Заводська міська рада».
Враховуючи, що Заводська міська рада уклала із ФОП Байбузою О.В. додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 29.12.2018 та на даний час є власником земельної ділянки та її орендодавцем, а також, враховуючи, що земельна ділянка передана в оренду всупереч ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, у відповідності до вимог ст. 16, ч. ч. 1, 2 ст. 203, ст. ст. 215 та 236 ЦК України, суд зазначає, що наявні підстави для визнання недійсним вказаного договору оренди.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Оскільки оскаржуваний договір оренди землі підлягає визнанню недійсним, правові підстави використання фізичною особою – підприємцем Байбузою Олегом Васильовичем  спірної земельної ділянки відсутні. 
Тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.216 Цивільного кодексу України.
Верховний Суд у постановах від 13.12.2023 у справі №914/1258/22, від 12.09.2023 у справі №914/1262/22 та від 14.02.2024 у справі №914/1259/22 зазначив, що задоволення позовних вимог прокурора про визнання недійсним оспорюваного договору, який виконано, та скасування державної реєстрації без одночасного заявлення позовної вимоги про застосування наслідків недійсного правочину (повернення земельної ділянки її власнику) не призведе до ефективного захисту прав держави, в інтересах якої прокурором заявлено позов.
Нормами ст. 34 Закону України «Про оренду землі» імперативно передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендарю земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.
Отже, вимоги про визнання недійсним договору та зобов`язання повернути земельну ділянку, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Такий спосіб захисту порушеного права є ефективним, оскільки забезпечуватиме його поновлення. 
Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (пункт 5.6 Постанови ВП ВС від 21.09.22, справа №908/976/19).
Таким чином, ФОП Байбуза Олег Васильович згідно з вимогами ст. ст. 16, 216 Цивільного кодексу України, ст.34 Закону України «Про оренду землі», зобов`язаний повернути отриману ним земельну ділянку у розпорядження територіальної громади.
Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до статті 89 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідач викладених у позові обставин не спростував
За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності, наведених обґрунтувань та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що правова позиція прокурора підтверджується належними та допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню.
Судовий збір відповідно до ст.129 ГПК України покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233,237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 29.12.2018, який укладений між Лохвицькою районною державною адміністрацією та фізичною особою – підприємцем Байбузою Олегом Васильовичем щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5322681100:00:007:1075, площею 0,2054 га, дата державної реєстрації права 20.03.2019.
3. Зобов`язати Фізичну особу – підприємця Байбузу Олега Васильовича  ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути на користь територіальної громади в особі Заводської міської ради (37240, вул. Полтавська, 4/16 м. Заводське Миргородського району, код ЄДРПІОУ: 21048531) земельну ділянку з кадастровим номером 5322681100:00:007:1075, площею 0,2054 га, яка знаходиться за межами населеного пункту с. Нижня Будаківка, Заводської територіальної громади, Миргородського району, Полтавської області (колишня Бодаквянська сільська рада Лохвицького району Полтавської області), з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки.
4. Стягнути з Фізичної особи – підприємця Байбузи Олега Васильовича  ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )  на користь Полтавської обласної прокуратури (36000, м. Полтава, вул.1100 річчя Полтави, 7, р/р №UA118201720343130001000006160, банк ДКСУ м. Київ, код ЄДРПОУ 02910060, код класифікації видатків бюджету - 2800) 6 656 грн. судового збору
Видати накази з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.06.2026

Суддя Кльопов І.Г.