ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" травня 2026 р. справа № 300/471/26
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Лісодід Олег Валентинович, звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі, також – відповідач) про визнання протиправними дії щодо не прийняття рішення за рапортом про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зобов`язання розглянути рапорт та вирішити питання про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини зазначені у абзаці 11 пункту 3 частини 12 статті 26 даного Закону, у зв`язку з небажанням продовжувати військову службу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині № НОМЕР_1 . Як зазначає, представник позивача, 23.05.2025 ОСОБА_1 подав командуванню в/частини № НОМЕР_1 та Міністерству оборони України рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи та відповідний пакет документів. Однак, рапорт командуванням військової частини по суті не вирішувався, оскільки командир листом від 27.10.2025 послався на низьку якість доданих до рапорту документів. На адвокатський запит до військової частини від 11.11.2025 про надання відповіді стосовно розгляду рапорту від 23.05.2025 про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , командир військової частини листом від 21.11.2025 рекомендував повторно подати рапорт ОСОБА_1 про звільнення із зазначенням в рапорті ТЦК та СП, до якого необхідно направити запит щодо отримання акту обстеження сімейного стану військовослужбовця. Таким чином, по теперішній час рапорт про звільнення відповідачем по суті не розглянутий та рішення по ньому не прийняте. Відтак, на думку представника, позивач виконав всі передбачені законом необхідні умови для звільнення з військової служби, а тому у відповідача були всі підстави для прийняття законного та обґрунтованого наказу про його звільнення, таким чином його дії щодо неприйняття рішення за рапортом про звільнення є протиправними, необґрунтованими та такими, що суперечать нормам законодавства та фактичним обставинам. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду 04.02.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 КАС України.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 23.02.2026 та міститься в матеріалах справи. Щодо заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, вказавши, що позивач не надає доказів надсилання до військової частина НОМЕР_1 рапорту про звільнення з військової служби, оскільки згідно долученого листа до Міністерства оборони України, було заявлено прохання направити рапорт про звільнення саме до військової частини НОМЕР_2 , а не відповідача - військової частини НОМЕР_1 . Відтак, рапорт позивача про звільнення з військової служби від 23.05.2025 до військової частини НОМЕР_1 взагалі не надходив. В жовтні 2025 від позивача надійшла скарга щодо нерозгляду рапорту, разом з копією рапорту від 19.06.2025, з копіями інших документів, зміст яких неможливо було встановити через вкрай погану якість. У відповідь на дану скаргу була надана відповідь 27.10.2025. У зв`язку з ненадходженням рапорта до військової частини НОМЕР_1 , його не було розглянуто та зазначено у відповідь на адвокатський запит представнику позивача щодо повторного звернення позивача з рапортом щодо звільнення. Таким чином, відсутнє порушене право позивача військовою частиною НОМЕР_1 внаслідок відсутності надходження рапорту, оскільки позивач самостійно звертається в рапорті і супровідному листі до іншої військової частини НОМЕР_2 . В зв`язку із наведеним просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.
27.02.2026 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що вимога відповідача повторно подати рапорт ОСОБА_1 про звільнення є протиправною, оскільки Законом не передбачено повторне подання рапорту на звільнення, також як не передбачено і обстеження сімейного стану військовослужбовця у разі догляду чоловіка за дружиною, тоді як відповідач у листі-відповіді послався на необхідність такого обстеження, яке проводиться у разі догляду за матір`ю, що свідчить про поверхневе ставлення відповідача до поданих документів та відсутність бажання до їх розгляду по суті. Зважаючи на викладене, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представником відповідача подано 05.03.2026 на адресу суду заперечення на відповідь на відзив, згідно якого зазначено, що військовослужбовець у травні 2025 року направив до Міністерства оборони України рапорт на звільнення з військової служби, адресований командировій військової частини НОМЕР_2 , очевидно, що даний рапорт Міністерством оборони був перенаправлений до зазначеної військової частини, за наявності такої, або залишився без розгляду, у разі відсутності такої військової частини. Надалі, військовою частиною НОМЕР_1 у жовтні 2025 року розглядалася скарга військовослужбовця ОСОБА_1 від 17.09.2025 про бездіяльність у зв`язку із неприйняттям рішення про звільнення його з військової служби. Також, до скарги військовослужбовцем долучено ряд матеріалів, на які у відповіді на скаргу йому було вказано, що вони неналежної якості. При цьому, матеріали були не просто неналежної якості, а на 100% нечитабельні, й до уваги для здійснення будь-яких висновків про можливість звільнення з військової служби братися не могли.
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що визнається та не заперечується сторонами.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 позивач з 09.08.2022 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 (а.с.16).
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 264753 від 12.11.2015 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи, інвалідність встановлена на строк: довічно (а.с.10).
Згідно висновку ЛКК Надвірнянської центральної районної лікарні від 17.01.2025 щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом 2 групи внаслідок психічного захворювання №8 ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду (а.с12.).
Відповідно до акт обстеження матеріально-побутових умов, ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, який здійснює чоловік ОСОБА_1 та відсутні будь-які інші особи, які могли б здійснювати догляд за нею (а.с.7).
23.05.2025 позивач подав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 , про звільнення з військової служби у запас, відповідно до статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” - за сімейними обставинами, а саме, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю 2 групи. У рапорті серед іншого вказано, що позивачем додано власноруч завірені копії відповідних документів (а.с.15).
Також, 23.05.2025 ОСОБА_1 подав рапорт до Міністерства оборони України, згідно якого просив, скерувати рапорт за належною поштовою адресою для доставки до військової частини НОМЕР_2 (зворотній бік а.с.15)
01.10.2025 від позивача на адресу відповідача надійшла скарга щодо нерозгляду рапорту, разом з копією рапорту від 19.06.2025 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , з копіями інших документів, зміст частини яких неможливо було встановити через вкрай погану якість (а.с.29-35). 
За результатами розгляду вищенаведеної скарги, позивачу була надана відповідь від 27.10.2025, в якій зазначено, що станом на 23.10.2025 командування військової частини НОМЕР_1 не має можливості прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо звільнення із військової служби. оскільки, затримка у прийнятті рішення щодо звільнення обумовлена виключно технічними причинами, пов`язаними з неналежною якістю наданих матеріалів, і не є наслідком бездіяльності або неналежним виконанням обов`язків з боку посадових осіб військової частини НОМЕР_1 (а.с.8).
На адвокатський запит представника позивача від 11.11.2025 та матеріалів до нього, листом від 21.11.2025 відповідачем надано відповідь, згідно якої зазначено, що після розгляду скарги військовослужбовця ОСОБА_1 у жовтні поточного року останнім не подавався рапорт для звільнення з військової служби та підтверджуючі матеріали до нього, у зв`язку із чим дане питання командуванням військової частини НОМЕР_1 не розглядалося. У разі повторного подання рапорту для звільнення з військової служби на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 рекомендовано під час його підготовки дотримуватися вимог, визначених Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України та форми згідно додатку 22 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, та вказати ТЦК та СП, до якого необхідно направити запит для отримання акту обстеження сімейного стану військовослужбовця, яким підтвердиться відсутність інших членів сім`ї, що можуть і повинні здійснювати догляд за особою з інвалідністю (а.с.9).
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не прийняття рішення за рапортом від 23.05.2025 про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, при вирішенні даної справи, керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Згідно з частинами 1 та 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
Суд зазначає, що на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено та діє.
Згідно вимог статей 20, 22 Закону № 2232-XII на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (для вищого офіцерського складу до 65 років).
Статтею 24 Закону №2232-ХІІ унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби.
Відповідно до частини 3 статті 24 Закону №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.
Відповідно до пп. "г" п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно частини 12 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: 3) під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи. 
Згідно частини 7 статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Положення №1153/2008).
Відповідно до пункту 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170 (надалі, також - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Відповідно до пункту 12.1 розділу XII Інструкції №170 звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення №1153/2008.
Відповідно до абзацу 2 пункту 225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини 5 та пунктом 3 частини 6 статті 26 Закону №2232-ХІІ у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Згідно з пунктом 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Пунктом 14 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Також пунктом 234 Положення №1153/2008 передбачено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.
Згідно з пунктом 242 Положенням № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
Таким чином, вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначено порядок подання військовослужбовцем рапорта на звільнення з військової служби, згідно якого такий рапорт на звільнення подається по команді безпосередньому начальникові.
Відповідно до пункту 1.5 Інструкції №170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.
Згідно із абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413 та визначено підпунктом “г” пункту 1 частини четвертої, підпунктом “ґ” пункту 2 частини п`ятої, підпунктом “г” пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
За визначенням, наведеним в Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача № 40 від 31.01.2024, рапорт (заява) - це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.
Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями прямих командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності. Для зручності в рапорті можна одразу зазначати всіх командирів від прямого до командира військової частини, але фактично подавати по команді і проставляти відповідні помітки подання, отримання та клопотання надалі нижчим командиром вищому.
Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці подати рапорт про звільнення зі служби по команді безпосередньому начальникові та висловили не бажання продовжувати військову службу.
Таким чином, ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають рапорти по команді безпосередньому начальникові та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Відтак, із відповідним рапортом щодо свого звільнення з військової служби позивача зобов`язаний був звернутись до свого безпосереднього командира.
При цьому, розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі. 
У позовній заяві представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 23.05.2025 подав командуванню військовій частині НОМЕР_1 та Міністерству оборони України рапорт про звільнення його з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи та відповідні документи.
Проте рапорт командуванням військової частини по суті не вирішувався, оскільки командир листом від 27.10.2025 року послався на низьку якість доданих до рапорту документів.
Однак, з вищенаведеними доводами представника позивача суд не погоджується, оскільки, ОСОБА_1 23.05.2025 подав рапорт про звільнення його з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи та відповідні документи командиру військової частини НОМЕР_2 , а не командиру військової частини НОМЕР_1 , де проходить військову службу (а.с.15).
Крім того, суд звертає увагу, що за результатами розгляду скарги позивача від 17.09.2025, останньому була надана відповідь від 27.10.2025, в якій зазначено, що станом на 23.10.2025 командування військової частини НОМЕР_1 не має можливості прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо звільнення із військової служби, оскільки, затримка у прийнятті рішення щодо звільнення обумовлена виключно технічними причинами, пов`язаними з неналежною якістю наданих матеріалів, і не є наслідком бездіяльності або неналежним виконанням обов`язків з боку посадових осіб військової частини НОМЕР_1 (а.с.8).
Таким чином, суд зазначає, що стороною позивача не надано суду жодних доказів на підтвердження подання та вручення рапорту від 23.05.2025 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби безпосереднього до свого командира військової частини НОМЕР_1 , чи доказів відмови у прийняті такого рапорту.
Також, суд звертає увагу, що представником позивача, до позовної заяви не долучено будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач заперечує та/або ставить під сумнів наявність у позивача законодавчо визначеної підстави для звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
За наведених вище обставин, позивачем не дотримано процедури подання рапорту про звільнення, яка визначена Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Доказів протилежного позивачем не надано.
Щодо долученого до скарги позивача рапорту від 19.06.2025 адресованого командиру військової частини НОМЕР_1 , то до доказів вручення такого відповідачу матеріали справи не містять. Копії експрес-накладної ТОВ «Нова Пошта» від 20.06.2025 № 59001399887749 свідчать про направлення рапорту у розділі одержувач – приватній особі ОСОБА_3 в м.Добропілля Донецької області, тоді як командиром Військової частини НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , а місцезнаходженням відповідача – місто Дніпро. 
Разом із тим, суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися до свого безпосереднього командира з рапортом про звільнення з військової служби на підставі пп. “г” п.2 ч.4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний сторонній догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІI групи.
Враховуючи вищевикладене, судом не встановлено факту протиправних дії відповідача щодо не прийняття рішення за рапортом про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки матеріали справи не містять доказів звернення позивача із відповідним рапортом по команді до безпосереднього командира із дотриманням процедури подання визначеної Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Зважаючи на викладене, відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача достроково звільнити позивача з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі пп. “г” п.2 ч.4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний сторонній догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю IІ групи.
Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.
Зважаючи, що у задоволенні позову відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ: 
В задоволенні позову відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 );
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ). 

Суддя   Микитин Н.М.