Справа №333/9620/25
Провадження №2/333/881/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2026 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Шевчук Д.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя,в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Запорізької міської ради (місце знаходження: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.206, код ЄДРПОУ: 04053915) про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
 
встановив:
07.10.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер син позивачки - ОСОБА_2 . Його похованням займалася позивачка. 
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді 1\2 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , співвласником якої являється ОСОБА_1 . 
На зазначену спадщину ОСОБА_2 заповіту не залишив. Єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 є його мати - ОСОБА_1 . 
За заявою позивачки приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. відкрито спадкову справу. Постановою приватного нотаріуса від 25.08.2025 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2 . Підставами відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом зазначені пропуск строку на прийняття спадщини, а також відмінність написання прізвища спадкодавця в свідоцтві про смерть « ОСОБА_3 » та свідоцтві про його народження « ОСОБА_4 », що унеможливлює встановити родинні стосунки між спадкодавцем ОСОБА_3 і спадкоємцем Полєвою. 
У лютому 2022 року ОСОБА_1 зареєструвала своє місце проживання в будинку, який належить їй на праві власності на підставі договору дарування за адресою: АДРЕСА_1 , але при цьому весь час проживала за адресою: АДРЕСА_2 .
Після смерті сина, ОСОБА_1 , у визначений законом 6-ти місячний термін, зверталась до одного з приватних нотаріусів м. Запоріжжя за консультацією з приводу оформлення спадщини. Консультант нотаріуса, ознайомившись з наданими ОСОБА_1 документами, запевнила останню, що спадщину після померлого сина вона прийняла шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на день його смерті, тому заяву про прийняття спадщини може бути подано в будь-який час, поза межами 6-ти місячного строку.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 сина - ОСОБА_2 . 

09.10.2025 року ухвалою суду провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

16.10.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову з підстав пропущеного строку на прийняття спадщини та відсутність вимоги позивачки про його поновлення, а також у зв`язку з не підтвердженнями родинних зв`язків позивачки зі спадкодавцем. 

20.11.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 19.03.2026 року зобов`язано приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи №119/2025, заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 

02.04.2026 року на адресу суду надійшли засвідчені копії матеріалів спадкової справи №119/2025, заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , які судом долучені до матеріалів даної цивільної справи.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_5  підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Додатково зазначила, що ОСОБА_1 постійно проживала та була зареєстрована до початку лютого 2022 року за адресою: АДРЕСА_2 , разом з сином – ОСОБА_2 . Квартира за вказаною адресою належала по 1/2 частині їй та сину.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, позивачка займалася його похованням. Заповіту на належну йому 1/2 частину квартири, ОСОБА_2 не залишив, єдиною спадкоємицею на вказане нерухоме майно є позивачка.
Нотаріус, до якого звернулась позивачка у встановлений законом строк, усно роз`яснив їй, що вона автоматично прийняла спадщину після померлого сина, так як на момент його смерті проживала з ним за однією адресою.
Коли ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса для оформлення права власності на спадщину, їй було відмовлено у видачі свідоцтва, так як строк для прийняття спадщини пропущений, та через відмінності в написанні прізвища померлого у свідоцтві про народження та свідоцтві про смерть останнього.

Свідок ОСОБА_6  суду повідомила, що вона з позивачкою ОСОБА_1 перебуває у дружніх стосунках, вона хрестила її сина ОСОБА_7 .
Їй відомо, що позивачка проживала разом з сином в 1-кімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Коли ОСОБА_7 було більше 20 років, він захворів. Постійний догляд за ним і в лікарні, і вдома здійснювала позивачка. Коли ОСОБА_7 помер, ОСОБА_1 його поховала на цвинтарі в с. Кушугум, а вона допомагала їй з похованням. 
Свідок зазначила, що зі слів позивачки, їй відомо, що остання зверталася до нотаріуса, який пояснив, що вона автоматично успадкувала частину квартиру, що належала ОСОБА_7 . 

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8  пояснила, що вона товаришує з позивачкою приблизно 20-25 років. Чоловік ОСОБА_1 помер давно, а їхній син - ОСОБА_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок тяжкої хвороби. Дружини та дітей у нього не було.
Приблизно 1-2 рази на місяць вона була у їхній ( ОСОБА_1 та її сина) квартирі. У ОСОБА_1 є ще дача по АДРЕСА_1 , на якій позивачка бувала дуже рідко. Весь час, в тому числі й на момент смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_1 проживала у вказаній квартирі. 

Розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 , вислухавши думку представника позивачки, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 06.12.2021 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві спільної часткової власності в рівних долях: 
ОСОБА_2 –1/2,
ОСОБА_1 – 1/2. 
Зазначена вище обставина також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.02.2022 року №298617442. 

Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч. 2).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.03.2024 року серії НОМЕР_3 , актовий запис №683.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Частина перша статті 1258 ЦК України передбачає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 28.10.2021 року серії НОМЕР_4 , актовий запис від 24.02.1984 року №557.
Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3).
Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Судом встановлено, що 12.08.2025 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .
Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. від 25.08.2025 року №503/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 у зв`язку з пропущеним строком на прийняття спадщини та неможливістю встановити родинні стосунки з померлим. 
З огляду на встановлене, ОСОБА_1 вважається таким спадкоємцем, що спадщину не прийняла.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Таким чином, судом встановлено, що, враховуючи вимоги ч.1 ст.1261 ЦК України, позивачка у справі є спадкоємцем першої черги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Судом встановлено, що 12.08.2025 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 сина – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зазначену заяву зареєстровано в реєстрі за №276 та заведено спадкову справу за №119/2025.
Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.08.2025 року №503/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на спадщину, яка складається з 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з неподанням спадкоємцем заяви про прийняття спадщини у строк, визначений ст. 1270 ЦК України, та неможливістю встановити родинні стосунки з померлим ОСОБА_2 .

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, судом встановлено, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , останній на момент смерті був зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивачка ОСОБА_1 станом на 29.02.2024 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Реєстру Запорізької територіальної громади. 
У встановлений законодавством термін ОСОБА_1 не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тому враховуючи вимоги ст. 1268 ЦК України, позивачка не є такою, що прийняла спадщину.

Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. 
Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. 
Враховуючи, що ОСОБА_1 на даний час не є особою, яка прийняла спадщину після померлого ОСОБА_2 , не заявляє вимог про визначення їй додаткового строку для подачі до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті останнього, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судовий збір судом покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 263, 265, 293-294, 315, 318, 319, 354 ЦПК України, ст. ст. 15, 1216, 1217, 1258, 1259, 1261, 1264, 1268 ЦК України, суд –

УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Запорізької міської ради (місце знаходження: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.206, код ЄДРПОУ: 04053915) про визнання права власності в порядку спадкування за законом – залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення складено 18.05.2026 року.

Суддя Комунарського районного суду 
м. Запоріжжя        Р.С. Холод