ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/8636/20
Номер провадження 22-ц/818/475/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року в складі судді Рибальченко Л.М. по справі № 638/8636/20 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.
Позов мотивовано тим, що відповідачі мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з теплопостачання. У порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за надані послуги відповідачі належним чином не здійснюють, внаслідок чого у них за період з 01 липня 2013 року по 31 травня 2020 року виникла заборгованість в сумі 123 528,06 грн, на яку нараховані 3% річних та інфляційні втрати.
Посилаючись на вказані обставини, КП «Харківські теплові мережі» просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 заборгованість за послуги з теплопостачання у сумі 123 528,06 грн за період з 01 липня 2013 року по 31 травня 2020 року, 3% річних в сумі 3298,84 грн, інфляційні втрати у сумі 6165,10 грн, а також судовий збір 2102,00 грн.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року, в якому ухвалою суду від 30 червня 2021 року виправлено описку, позовні вимоги Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" задоволено.
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 липня 2013 року по 31 травня 2020 року у сумі 123 528,06 грн, 3% річних в сумі 3298,84 грн, інфляційні витрати в сумі 6165,10 грн, а всього 9463,94 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 233,56 грн з кожного.
Заочне рішення суду мотивовано тим, що відповідачі не виконували належним чином свого обов`язку з оплати наданих їм послуг, тому наявні підстави для стягнення з них заборгованості та задоволення позовних вимог. 
06 лютого 2025 року ОСОБА_1 через представника подала заяву про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 17 червня 2025 року вказану заяву залишено без задоволення.
На вказане заочне рішення суду через систему «Електронний суд» 16 липня 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Черниш І.І. до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила заочне рішення суду скасувати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка не була належним чином повідомлена про розгляд справи. У період з 01 липня 2013 року по 11 червня 2017 року ОСОБА_11 була неповнолітньою, договору про надання послуг з позивачем не укладала і не могла укласти, не могла утримувати майно в силу віку. Покладення на неповнолітню обов`язку сплати частини витрат на опалення квартири не відповідає принципу справедливості. З листопада 2020 року до листопада 2021 року вона проживала у квартирі АДРЕСА_2 на умовах договору найму, що підтверджується заявою орендодавця ОСОБА_12 . Посилалась на неправомірне накладення виконавцем арешту на її рахунки. Вказала, що не заперечує факту існування зобов`язань перед відповідачем, однак з огляду на складне фінансове становище просить суд та відповідача простити їй цю заборгованість за умови добровільної сплати її частини - 13 725,35 грн (123 528,06 грн / 9 солідарних боржників). 
Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися. 
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 28 травня 2026 року надіслані апеляційним судом на адреси учасників справи.
КП «ХТМ» та представник відповідачки адвокат Черниш І.І. отримали в електронних кабінетах 18 вересня 2025 року (а.с. 53, 54 том 2).
Судові повістки на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 128-129 том 2), ОСОБА_3 (а.с. 124-125 том 2), ОСОБА_4 (а.с. 132-133 том 2), ОСОБА_5 (а.с. 120-121 том 2), ОСОБА_6 (а.с. 126-127 том 2), ОСОБА_7 (а.с. 122-123 том 2), ОСОБА_8 (а.с. 118-119 том 2), ОСОБА_9 (а.с. 130-131 том 2), ОСОБА_1 (а.с. 134-135 том 2) повернуті на адресу апеляційного суду з відмітками від 27 жовтня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки. 
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована, зокрема, тим, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи. 
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Тобто, пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
Крім того, у пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) звертається увага на те, що приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін і призначено судове засідання на 15 жовтня 2020 року о 13-30 годині (а.с. 29 том 1).
15 жовтня 2020 року розгляд справи відкладено на 26 листопада 2020 року о 15-45 годині (а.с. 98 том 1).
У матеріалах справи міститься повернута до суду першої інстанції копія ухвали про відкриття провадження у справі та призначене судове засідання на 15 жовтня 2020 року разом з копіями позовної заяви з додатками, адресована відповідачам, з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 31-96 том 1).
Судова повістка на 26 листопада 2020 року на ім`я ОСОБА_1 повернута до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 102 том 1).
Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не отримувала з суду першої інстанції повідомлень про розгляд справи, а саме копію ухвали про відкриття провадження у справі та призначення судового засідання на 15 жовтня 2020 року разом з копією позовної заяви з додатками, у зв`язку з чим не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції, та не мала можливості надати свої заперечення проти позову.
За таких умов, оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм процесуального права з ухваленням нового судового рішення.
Зазначене відповідає висновкам щодо застосування норм права, що викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21), постановах Верховного Суду від 15 лютого 2023 року в справі № 2-1718/2010 (провадження № 61-5352св22), від 06 березня 2024 року в справі № 755/4205/14 (провадження № 61-3628св23).
При ухваленні нового судового рішення по суті спору апеляційний суд виходить з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3, 20-28 том 1).
Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є постачальником послуг з теплопостачання в місті Харкові і надає послуги з теплопостачання в будинку за вказаною адресою.
Договір про надання послуг з теплопостачання між сторонами не укладався.
Як вбачається з відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг за особовим рахунком № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , утворилася заборгованість, яка за період з 01 липня 2013 року по 31 травня 2020 року склала 123 528,06 грн (а.с. 4-5 том 1).
З відомості нарахувань інфляційних втрат та 3% річних за три роки з червня 2017 року по травень 2020 року вбачається, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 нараховано інфляційні втрати в розмірі 6165,10 грн та 3% в розмірі 3298,84 грн, а всього 9463,94 грн (а.с. 6 том 1).
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Стаття 543 ЦК України передбачає, що в разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсягу як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Частиною 1 статті 64 ЖК УРСР у редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Також вимогами статті 156 ЖК УРСР у редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
За час дії спірних правовідносин діяли Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV, з подальшими змінами, (далі Закон № 1875-ІV) та Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII з подальшими змінами (далі - Закон № 2189-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 1875-ІV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, ообслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Положеннями частин 1, 2 та 3 статті 32 Закону № 1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Пунктом 1 частини 1 Закону № 1875-ІV, пунктом 1 статті 7 Закону № 2189-VIII передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
У відповідності до частини 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону № 1875-ІV, пунктом 5 частини 2статті 7 Закону № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.
Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК Української РСР.
Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Аналіз наведених вище положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц, провадження № 61-14819 св 20, від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц, провадження № 61-20523св19, від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17, провадження № 61-13603св19, від 25 березня 2024 року у справі № 462/1232/23, провадження № 61-16076 св 23.
Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Як встановлено судом, КП «Харківські теплові мережі» у період з 01 липня 2013 року по 31 травня 2020 року надавались відповідачам послуги з теплопостачання, які вони повинні оплатити.
З відомості про нарахування та оплату за послуги за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що у спірний період підприємством нараховувалася щомісячно плата за надані послуги, але відповідачами оплата послуг у повному обсязі не здійснювалась, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка за період з 01 липня 2013 року по 31 травня 2020 року склала 123 528,06 грн (а.с. 4-5 том 1).
Доказів того, що вказані послуги позивачем фактично не надавались чи відповідачами не отримувались, зокрема, будь-яких заяв, скарг, повідомлень до КП «Харківські теплові мережі» щодо ненадання їм послуг, до суду не надходило. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона до 03 листопада 2021 року проживала за іншою адресою за договором оренди від 03 вересня 2020 року, що підтверджується заявою орендодавця (а.с. 144 том 1), колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, по-перше, період, за який позивач просить стягнути заборгованість, обмежується травнем 2020 року, а, по-друге, сам факт проживання в іншому місці не може звільнити відповідачку від сплати отриманих комунальних послуг за наявності її реєстрації у квартирі.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2019 року у справі № 335/479/17.
Споживач має право на несплату вартості комунальних послуг, крім постачання теплової енергії, у разі їх невикористання та за відсутності приладів обліку. Це можливо, якщо період тимчасової відсутності в житловому приміщенні або іншому об`єкті нерухомого майна споживача та інших осіб - понад 30 календарних днів. Це має бути документально підтверджено відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг (п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону «Про житлово-комунальні послуги»).
У пункті 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які діяли до 22 лютого 2022 року, зазначено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).
З цього слідує, що споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у випадку, якщо він подасть відповідну письмову заяву до надавача послуг та документально оформить свою відсутність в квартирі.
Відповідачкою не надано доказів звернення до КП «Харківські теплові мережі» із заявою про не проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у спірний період та припинення отримання житлово-комунальних послуг на час її відсутності, а тому підстав для звільнення її від оплати житлово-комунальних послуг немає.
Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі також не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. 
Посилання відповідачки на наявність підстав для прощення їй боргу колегія суддів також відхиляє, оскільки прощення боргу - це один зі способів припинення зобов`язань за рішенням сторін договору. Відповідно до ст. 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Тобто, прощення боргу є правом кредитора, і суд не може змушувати його до реалізації цього права. При цьому, відповідачка не позбавлена можливості звернення з клопотанням про прощення боргу чи реструктуризацію заборгованості безпосередньо до КП «Харківські теплові мережі».
Крім того, у разі виконання солідарного з іншими відповідачами обов`язку зі сплати заборгованості, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернення з регресними вимогами до них.
Посиланням ОСОБА_1 на неправомірне накладення виконавцем арешту на її рахунки колегія суддів оцінки не надає, оскільки дії виконавця наразі не є предметом розгляду суду в межах розгляду спору про стягнення заборгованості за оплату комунальних послуг, що не позбавляє ОСОБА_1 права на оскарження дій виконавця у порядку судового контролю за виконанням рішення суду.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в період з 01 липня 2013 року по 11 червня 2017 року вона була неповнолітньою, а тому не могла нести відповідальність за несплату послуг, знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3 том 1), отже, вона досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто в межах заявленого КП «Харківські теплові мережі» періоду стягнення заборгованості.
У силу вимог ст. ст. 64, 156 ЖК УРСР обов`язок оплати житлово-комунальних послуг несуть повнолітні особи, в тому числі повнолітні члени сім`ї власника або наймача.
Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції на зазначені положення закону не звернув уваги та стягнув суму заборгованості за комунальні послуги в солідарному порядку з усіх відповідачів за весь спірний період.
Як вбачається з відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, загальний розмір заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 липня 2013 року по 31 травня 2020 року становить 123 528,06 грн, з яких за період з липня 2013 року по травень 2017 року включно (до досягнення ОСОБА_1 повноліття) – 44 102,51 грн, а з червня 2017 року по травень 2020 року включно - 79 425,55 грн.
Інфляційні втрати та 3% річних нараховані з червня 2017 року, коли ОСОБА_1 вже досягла повноліття, тобто покладаються на всіх відповідачів.
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав для скасування заочного рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованості за послуги з теплопостачання за період з липня 2013 року по травень 2017 року включно у сумі 44 102,51 грн та стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованості за послуги з теплопостачання за період з червня 2017 року по травень 2020 року включно у розмірі 79 425,55 грн, а також 3% річних в сумі 3298,84 грн, інфляційних втрат в сумі 6165,10 грн.
У задоволенні вимог до ОСОБА_1 за період з липня 2013 року по травень 2017 року (до досягнення нею повноліття) слід відмовити.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
При зверненні з позовом до суду КП «Харківські теплові мережі» сплатило судовий збір у сумі 2102,00 грн (а.с. 1 том 1), який підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках, по 233,56 грн (2102,00 / 9).
Разом з тим, за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 2522,40 грн (а.с. 28 том 2).
Оскільки вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задоволено частково та зменшено суму боргу, що підлягає стягненню з неї в солідарному порядку, зі 132 992,00 грн до 88 889,49 грн, тобто на 33,2%, з КП «Харківські теплові мережі» на її користь підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 837,44 грн (2522,40*33,2).
Шляхом взаємозаліку зазначених сум з КП «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 підлягає сплаті судовий збір у розмірі 603,88 грн (837,44 – 233,56).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання – задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (адреса: м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, код ЄДРПОУ 31557119) заборгованість за послуги з теплопостачання за період з липня 2013 року по травень 2017 року включно у розмірі 44 102 (сорок чотири тисячі сто дві) грн 51 коп.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (адреса: м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, код ЄДРПОУ 31557119) заборгованість за послуги з теплопостачання за період з червня 2017 року по травень 2020 року включно у розмірі 79 425 (сімдесят дев`ять тисяч чотириста двадцять п`ять) грн 55 коп, а також 3% річних у розмірі 3298 (три тисячі двісті дев`яносто вісім) грн 84 коп, інфляційні втрати у розмірі 6165 (шість тисяч сто шістдесят п`ять) грн 10 коп.
У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з липня 2013 року по травень 2017 року включно - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (адреса: м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, код ЄДРПОУ 31557119) судовий збір за подачу позову у рівних частках у розмірі по 233 (двісті тридцять три) грн 56 коп з кожного.
Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (адреса: м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, код ЄДРПОУ 31557119) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 603 (шістсот три) грн 88 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 01 червня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина