Справа №639/8496/24
Провадження №2/639/538/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року Новобаварський районний суд міста Харкова
в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,
за участю секретарів - Кобзар І.І., Скороход Б.О.,
представника позивача - адвоката Нагорного Є.Ф.,
представника відповідача - адвоката Харчука В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення грошових коштів та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

23.12.2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ФОП ОСОБА_2 і просила визнати недійсним договір оферти і повернути грошові кошти в порядку Закону України «Про захист прав споживачів». В подальшому позивач змінила предмет позову (т.1 а.с.205-209) і звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати договір оферти, укладений 09.04.2024 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 ; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплачених коштів у розмірі 64 377,10 грн. та 3% річних у розмірі 89,95 грн.; органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення Жовтневого районного суду міста Харкова у справі в порядку ч.ч.10, 11 ст. 265 ЦПК України нараховувати 3 % річних на суму основного боргу в розмірі 64377,10 грн., починаючи з 06.12.2024 року до моменту повної оплати основного боргу за такою формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 відсотки річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році, а також стягнути вказану суму нарахованих процентів з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24 000 грн.; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн.
Вказана позовна заява містить відомості про те, що документ сформовано в системі «Електронний суд».
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 09.04.2024 року ОСОБА_1 від ФОП ОСОБА_2 було надіслано посилання на фіксацію ціни на навчання «Елементи» на суму 99 Євро. 09.04.2024 року ОСОБА_3 за наданими реквізитами було сплачено 99 Євро, що є еквівалентом 4 247,10 грн.01.05.2024 року ОСОБА_4 співробітником ФОП ОСОБА_2 було надіслано посилання на оплату навчання «Елементи» на суму 1400 Євро, що еквівалентно 60130 грн. 01.05.2024 року ОСОБА_3 за наданими реквізитами було сплачено 60130 грн з розстрочкою платежу на 6 місяців до жовтня 2024 року. В описанні до посилання на оплату вказано про те, що старт потоку з 15.04.2024 року, строк навчання два з половиною місяці. В переписці з асистентом зазначено, що позивач буде навчатись влітку або восени та не на цьому потоці точно. Після повної оплати ОСОБА_5 зверталась до асистента ФОП ОСОБА_2 з питанням про дату початку курсу навчання: перше звернення 06 травня 2024 року - позивач намагалась уточнити дату початку занять влітку, але точної відповіді не отримала; в подальшому протягом чотирьох місяців на зв`язок з позивачем ніхто із співробітників відповідача або відповідач самостійно не виходили; друге звернення - 26 вересня 2024 року позивач знову намагалась уточнити дату початку занять, але відповіді не отримала; 02 жовтня 2024 року після чергового звернення до ФОП ОСОБА_2 отримано відповідь, що навчання вже закінчено. 02 жовтня 2024 року ОСОБА_5 написала про своє бажання повернути кошти за послуги, які їй не було надано. Після чого ОСОБА_4 було скинуто договір публічної оферти, датований 01.04.2024 року, та повідомлено про можливість пройти курс навчання в січні 2025 року.Отже з текстом оферти позивач так і не була ознайомлена аж до висунення позивачем вимоги про повернення коштів. Зі змісту договору оферти, який не відповідає даті оплати, вбачається, що була розміщена пропозиція укласти договір надання послуг на наступних умовах: Відповідно до п.2.1. Публічної оферти виконавець зобов`язався надати Користувачу освітні онлайн послуги, зміст яких полягає в доступі Користувача до Особистого кабінету Платформи та забезпеченні можливості доступу Користувача через його Особистий кабінет до відповідних Робочих матеріалів певного Курсу протягом дії Договору, а Користувач - прийняти й оплатити послуги на умовах, визначених в цій Оферті. Вартість конкретного Курсу (Робочих матеріалів), його Тариф визначена на Сайті, рекламних матеріалах або в розмові менеджером. Тариф «Дракон» - курс, вартість якого не включає супровід наставника та перевірку домашнього завдання Користувача. Доступ надається з 15.04.2024 року до 30.06.2024 року. За умовами даного пакету Користувачеві також надається доступ до 4-х основних модулів, з презентаціями до кожного з уроків, всі додаткові і додатково модуль «Інвестиції», групові зустрічі в зумі. Q&A через телеграм чат. Однак ОСОБА_5 сплатила за курс 01.05.2024 року за посиланням, яке надіслала ОСОБА_2 і в якому не було ніякої згадки про умови договору оферти. Згідно із умовами п.3.3. користувач приймає (акцептує) Оферту шляхом: здійснення конклюдентних дій - оплати вибраного Курсу на умовах, зазначених у §4 цього Договору. Письмова форма цього Договору згідно ЗУ «Про електронну комерцію» додатково може підтверджуватися направленням електронного листа. Згідно із розділом 5 Публічної оферти послуги надаються в мережі Інтернет шляхом надання Користувачу доступу до обраного ним Курсу (Робочих матеріалів) через Особистий кабінет, який адмініструється Виконавцем на Платформі протягом строку дії цього Договору. Моментом надання послуг вважається передача доступу до Курсу та відображення його в Особистому кабінеті Користувача. Користувач споживає послуги шляхом перегляду Робочих матеріалів, розміщених на Платформі. Відповідно до п. 6.1.2. Виконавець зобов`язаний передати Користувачеві пароль і логін до Особистого кабінету Платформи не пізніше дати початку Курсу, яка буде оголошена в рекламних матеріалах або на веб-сторінці відповідного Курсу. Але зі скріншоту з програми відповідача вбачається, що дата реєстрації позивача 20 листопада 2024 року о 10 год. 44 хв. Отже відповідач заніс дані позивача - мобільний телефон та електронну пошту та заніс обліковий запис користувача на платформі, який адміністурується виконавцем і через який користувач отримує доступ до курсу - лише 20 листопада 2024 року, тобто вже після вимоги про повернення коштів та після надіслання претензії Укрпоштою. Відповідно до п. 10.3.1 оферти повернення коштів при оплаті курсу також можливе, якщо користувач оплатив відповідний курс, але виявив бажання його не проходити до 15.04.2024 року. Проте дана умова оферти незастосовна до відносин сторін, оскільки вони склались вже після 01.05.2024 року, сторонами було узгоджено інший строк навчання в порядку визначеному п.10.4 оферти, доступ до курсу, що розпочався 15.04.2024 до його закінчення позивачу наданий не був. Обов`язок повернення коштів, згідно укладеного між сторонами договору настав 02.10.2024 року, коли позивач звернулась з вимогою про повернення коштів, оскільки сторонами погоджено пройти навчання «влітку або восени», а позивач звернулась з вимогою про повернення коштів до початку навчання - до 01 листопада 2024 року.
Отже, посилаючись на положення ст.ст. 633, 638 ЦК України позивач підтверджує укладання договору оферти з відповідачем, однак через те, що умови оферти не були розміщені на публічному джерелі, а були розміщені в соціальній мережі, позивач робить висновок, що сторони узгодили надання послуг з навчання, їх ціну та ймовірний строк надання послуг (літо, осінь 2024 року), однак будь-які інші істотні умови договору сторонами узгоджені не були. Отже, оскільки після укладення договору позивач не отримувала жодного повідомлення та інформації щодо виконання умов договору від відповідача, остання істотно порушила умови договору, який з цих підстав підлягає розірванню. При цьому згідно з ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
Одночасно представник позивача посилався як на підставу повернення коштів на ст. 1212 ЦК України.
Обґрунтовуючи підстави моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача, ОСОБА_1 цитує пункт 5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» і посилається на те, що вказаний закон не містить застережень про те, що моральна шкода споживачу відшкодовується лише в разі завдання шкоди його життю чи здоров`ю. На думку позивача у спірних правовідносинах порушено не лише право позивача як споживача на вчасне і повне повернення коштів за послугу, яка не була надана, а й право позивача як власника на доступ до власних грошових коштів, що само по собі завдало позивачу певних моральних страждань та є підставою для відшкодування шкоди, розмір якої позивач визначає 10000 грн., виходячи з характеру та обсягу душевних страждань, характеру немайнових втрат (їх тривалості, моменту відновлення), а також вимог виваженості, розумності і справедливості.
Також позивач вказує, що відповідно до претензії, направленої позивачем 20.11.2024 року та отриманої відповідачем 25.11.2024 року строк повернення коштів спливав 5 грудня 2024 року, отже відповідач на момент подання позову прострочив 17 днів за період з 06.12.2024 по 22.12.2024 року, тому на підставі ст. 625 ЦК України повинна бути сплачена сума 3 відсотків річних в розмірі 89,95 грн.
У зв`язку з викладеним, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Новобаварського (Жовтневого) районного суду міста Харкова від 24.12.2024 року позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів та стягнення моральної шкоди - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали.
На виконання ухвали суду від 24.12.2025 року позивачем вказані недоліки позовної заяви були усунуті та ухвалою Новобаварського (Жовтневого) районного суду міста Харкова від 30.12.2024 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів та стягнення моральної шкоди. Призначено судове засідання на 12.02.2025 року об 11 годині 00 хвилин.
Ухвалою Новобаварського (Жовтневого) районного суду міста Харкова від 30.12.2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову позивача ОСОБА_1 у цивільній справі №639/8496/24 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів та стягнення моральної шкоди - відмовлено.
14.01.2025 року представником відповідача адвокатом Харчук В.М. подано відзив на позов, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що 09.04.2024 року між сторонами було укладено договір публічної оферти, згідно з яким відповідач прийняв на себе обов`язки щодо надання послуг, а позивач зобов`язався ці послуги сплатити. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору Публічної оферти(акцептування договору) є вчинення конклюдентних дій: проставлення галочки навпроти поля «Ознайомлений із публічною офертою» та/або оплата рахунку чи використання онлайн платіжного засобу для оплати за Курси та/або отримання онлайн доступу Курсів в записі. Відповідно до абз. 4 Договору, приймаючи цю Оферту, споживач погоджується з усіма викладеними нижче умовами і підтверджує, що йому зрозумілі всі її положення та укладає на цих умовах договір про надання послуг з ФОП ОСОБА_6 . В Договорі зазначено, що у разі, якщо Споживач не погоджується з умовами цієї публічної оферти, «будь-ласка, не замовляйте та не оплачуйте послуги, що розміщені на цьому сайті». Позивачем 09.04.2024 року було здійснено авансовий платіж на суму 99 Євро, що є еквівалентом 4247,10 грн., і свідчить про бажання укласти договір про надання послуг з ФОП ОСОБА_2 . Крім того, на вимогу позивача, виконавцем було погоджено розтермінування платежу та повна оплата за доступ до навчального курсу «Елементи» позивачем була здійснена лише 01.05.2024 року. Предметом Договору було надання послуг в рамках навчальної програми «Елементи». Навчання на даному курсі відбувалось чотирма потоками: 1-й потік: початок навчання - 15 січня; 2-й потік: початок навчання - 15 квітня; 3-й потік: початок навчання - 01 липня; 4-й потік: початок навчання - 01 листопада. В спілкуванні з адміністратором курсу, що підтверджується долученими до матеріалів позовної заяви доказами, позивач повідомила про неможливість пройти навчання у квітні 2024року та зазначила, що буде проходити навчання влітку або восени у зв`язку з особистими обставинами. Перед стартом навчання, яке розпочиналось 01 липня 2024 року, позивач не заявила про бажання отримання доступу до навчальних елементів. Зважаючи на те, що останній потік навчання повинен був розпочатись 01.11.2024 року - 03.10.2024 року адміністратор навчальної програми звернувся до позивача про підтвердження електронної пошти для надання доступу до навчання. ФОП ОСОБА_2 регулює свої правовідносини із клієнтом шляхом розміщення на своєму веб-сайті та інших публічних сторінках договору публічної оферти, за правилами якої клієнти отримують послуги після надання і акцептування даної оферти. Жодна з даних обставин позивачем дотримана не була, відповідно у відповідача не настало обов`язку повернення коштів. Крім того, відповідачем на виконання умов Договору, 23.10.2024 року було надано доступ до навчальної програми «Елементи» для забезпечення можливості навчання позивача на останньому, четвертому потоці, який розпочався 01.11.2024 року. У відповідності до п. 6.1.2 Договору, свої зобов`язання за договором відповідач виконав в повному обсязі, надавши Користувачеві пароль і логін до Особистого кабінету Платформи не пізніше дати початку Курсу, яка буде оголошена в рекламних матеріалах або на веб-сторінці відповідного Курсу, а саме до 01.11.2024 року. Підсумовуючи вищевикладене, твердження позивача про ненадання доступу до особистого кабінету не відповідають дійсності, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки: відповідач виконав свої обов`язки згідно укладеного Договору та надав доступ до навчальної програми «Елементи» на останній четвертий потік навчання, який розпочинався 01.11.2024 року. Позивач, будучи ознайомленою з умовами Договору, не скористалась зазначеним правом повернення коштів, повідомивши про відмову до 15.04.2024 року. Отже обов`язку повернення коштів, згідно укладеного між сторонами договору, у Відповідача не настало, а відповідно, позивач має можливість користування та вивчення навчальної програми «Елементи» до 31.01.2025 року згідно тривалості курсу 4 потоку навчання. При укладенні оспорюваного договору, волевиявлення позивача було вільним та відповідало його внутрішній волі, позивач розумів значення і умови договору та його правові наслідки, та здійснив два платежі 09.04.2024 року та 01.05.2024 року, що свідчить про обізнаність позивача з умовами договору, погодження позивача з умовами договору та про отримання позивачем інформації, яка була для нього чіткою та зрозумілою щодо предмета договору, його умов. Позивачем не надано жодних доказів вчинення відповідачем нечесної підприємницької практики під час укладення оспорюваного договору та навмисного введення позивача в оману щодо істотних умов договору. Сторонами у вказаному вище договорі було узгоджено всі істотні умови щодо предмету договору, порядку його надання та підстав повернення коштів. Отже, позивачу при укладенні вищевказаного договору було відомо, що повернення коштів при оплаті Курсу можливе, якщо Користувач оплатив відповідний курс, але виявив бажання його не проходити у встановлений законом строк. Отже позивачем не доведено обставин заявлених позовних вимог (первісних), ним також не обґрунтовано для відновлення яких саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів необхідно визнання Договору оферти недійсним. Окрім того,враховуючи недоведеність позивачем та відсутність доказів заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу у зв`язку із порушенням прав споживача, - вимоги про відшкодування моральної шкоди, на думку представника відповідача, також задоволенню не підлягають.
Ухвалою Новобаварського (Жовтневого) районного суду міста Харкова від 03.02.2025 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Нагорного Євгенія Федоровича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі №639/8496/24 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про визнання договору недійним, стягнення грошових коштів та стягнення моральної шкоди - задоволено. Забезпечено проведення судового засідання подальших судових засідань в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів представнику позивача ОСОБА_1 - адвокату Нагорному Є.Ф. через систему «EasyCon» за наступними реквізитами: електронна адреса - ІНФОРМАЦІЯ_1 
03.02.2025 року представником позивача адвокатом Нагорним Є.Ф. подано відповідь на відзив, в якій одночасно викладено «уточнення позовних вимог».
04.02.2025 року ухвалою Новобаварського (Жовтневого) районного суду міста Харкова клопотання представника відповідача ФОП ОСОБА_2 - адвоката Харчука Володимира Мироновича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі №639/8496/24 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів та стягнення моральної шкоди - задоволено. Забезпечено проведення подальших судових засідань в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів представнику відповідача ФОП ОСОБА_2 - адвокату Харчуку В.М. через систему «EasyCon» за наступними реквізитами: електронна адреса - ІНФОРМАЦІЯ_2 
10.02.2025 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Нагорного Є.Ф. надійшли додаткові пояснення, в яких останній, зазначив, що оскільки на оферту відповідача позивач висунув свою оферту із іншими строками навчання, умови оферти на яку посилається Відповідач, для сторін не діяли в силу прямого припису ст. 646 ЦК України, в тому числі й приписи розділу 10 оферти щодо умов повернення коштів. Натомість - діяли умови визначені цивільним законодавством (ст. 907 ЦК України) та законодавством про захист прав споживачів (ст. 10 Закону № 1023-XII від12.05.1991). Оскільки правова підстава, на якій позивач передала кошти відповідачу у сумі 64 377,10 грн. відпала унаслідок розірвання договору, оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні ст. 1212 ЦК України та підлягає поверненню позивачу. (Подібна правова позиція викладена у Постанові ВС у складі КЦС від 31.05.2023 року по справі № 686/1727/20 № 61-14762 св 21).
В подальшому після з`ясування в судовому засіданні суперечливості позиції представника позивача щодо предмету позову та його підстав, 10.03.2025 року на адресу суду за вх. №8496 від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Нагорного Є.Ф. надійшла заява про зміну предмета позову та ухвалою Новобаварського (Жовтневого) районного суду міста Харкова від 12.03.2025 року прийнято до розгляду заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Нагорного Євгенія Федоровича від 10.03.2025 року про зміну предмета позову у цивільній справі №639/8496/24 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення грошових коштів та стягнення моральної шкоди. 
У свою чергу, 09.04.2025 року представником відповідача ФОП ОСОБА_2 - адвокатом Харчук В.М. подано відзив на уточнену позовну заяву позивача, в якому останній посилається на ті ж обставини, які викладені у первісному відзиві, і просить відмовити у задоволенні позову з новими вимогами у повному обсязі через необґрунтованість вимог про повернення коштів та недоведеність будь-якими доказами спричинення моральної шкоди та вирішити питання стягнення судових витрат.
14.04.2025 року представником позивача адвокатом Нагорним Є.Ф. подано відповідь на відзив, в якій він знов описує перебіг подій щодо укладення договору та листування сторін, оцінюючи дії відповідача щодо ненадання послуг як недобросовісні.
12.05.2025 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Нагорного Є.Ф. надійшли додаткові пояснення, в яких цитується листування в месенджері з приводу звернення позивача до бізнес спільноти «Борд Бізнес Клуб», частиною якого в ролі ментора була ФОП ОСОБА_2 , і онлайн зустрічі що відбулась 07.11.2024 року, за результатами якої ОСОБА_2 була надана рекомендація повернути кошти ОСОБА_1 через ненадання послуги. 
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Нагорний Є.Ф. надав вступне слово, в якому змінені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини,викладені у позові та наступних заявах по суті справи і письмових поясненнях.
Представник відповідача ФОП ОСОБА_2 - адвокат ХарчукВ.М. надав вступне слово, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.
Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
Судовим розглядом встановлено і визнано позивачем в позові, а також вбачається з листування в месенджері, що позивач ОСОБА_1 цікавилась послугами з навчання, які надає ФОП ОСОБА_2 , тому саме позивач ініціювала спілкування в месенджері з відповідачем та її асистентами, була учасницею прямого ефіру з відповідачем і домовлялась про майбутній курс навчання та його терміни. 
Внаслідок звернення позивача 09.04.2024 року ОСОБА_1 від ФОП ОСОБА_2 через асистента було надіслано посилання на фіксацію ціни на навчальний курс «Елементи» на суму 99 Євро (http://secure.wayforpay.com/payment/s03a00a6d0fe6). При цьому позивач зазначила, що їй було б зручно розпочати навчання з 01.05 (т.1 а.с.32-33).
09.04.2024 року позивачем за наданими реквізитами було сплачено 99 Євро у вигляді еквіваленту в сумі 4 247,10 грн. за фіксацію ціни курсу «Елементи» (т.1, а.с. 25, 89).
01.05.2024 року ОСОБА_1 асистентом ФОП ОСОБА_2 було надіслано посилання на оплату навчання «Елементи» на суму 1400 Євро (http://secure.wayforpay/com/payment/s8f784d996787). З листування вбачається, що позивач цікавилась оплатою частинами до жовтня (т.1 а.с.33).
01.05.2024 року ОСОБА_3 за наданими реквізитами було здійснено оплату 1400 Євро у вигляді еквіваленту 60 130,00 грн. за послугу «Елементи» - Тариф «Дракон» з розстрочкою платежу на 6 платежів (т.1 а.с.26, 90).
Після оплати 01.05.2024 року асистент відповідача запитала ОСОБА_1 коли їй відкривати доступ до навчальної платформи, на що 04.05.2024 року позивач відповіла, що буде навчатись влітку або восени і запитала коли влітку буде курс. Асистент їй надала відповідь в голосовому повідомленні і в листуванні, що влітку скоріше за все курсу не буде, точніше він буде без зворотного зв`язку, а вже останній потік почнеться скоріше за все орієнтовно з 1 жовтня, про що ОСОБА_1 поінформують (т.1 а.с. 35-зворот, т.2 а.с.34).
Наступне повідомлення асистенту від позивача направлено вже 26.09.2024 року з запитанням коли стартує оплачений нею курс, але асистент надала контакт ОСОБА_2, оскільки з нею вже не працювала (т.1 а.с.35 - зворот).
Подальше листування ОСОБА_1 вже відбувалась із ОСОБА_7 і надана позивачем частина переписки свідчить про те, що 02.10.2024 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з повідомленням про те, що хотіла б повернути кошти за навчання, оскільки їй потрібні гроші і тому вона не може навчатись. У відповідь ОСОБА_8 написала, що згідно з договором публічної оферти термін повернення вже пройшов, але запропонувала поговорити та знайти рішення, яке обох влаштує. Позивач зазначила, що хотіла б почитати договір оферти, який не бачила, бо мала тільки посилання на оплату. У відповідь ОСОБА_8 направила договір публічної оферти з підписом «стара оферта» і додатково зазначила, що оферта знаходиться на сайті та в Інстаграм. Одночасно відповідач запропонувала, що якщо зараз немає ресурсів на навчання, можна стартувати в січневому потоці. На що ОСОБА_1 відповіла, що з асистентом домовлялась, що розпочне навчання в жовтні, але зараз вже хоче повернути гроші. В подальшому, в процесі спілкування позивач зазначила, що вона заплатила за курс, який починається згідно інформації в Інстаграм 01.11.2024, однак написала завчасно про те, що не має бажання його проходити, за місяць до початку потоку, отже має право на повернення коштів (т.1 а.с.36-40, т.2 а.с.). 
З листування у месенджері, залученого стороною відповідача до відзиву аналогічно вбачається, що в спілкуванні з адміністратором курсу позивач ОСОБА_1 04.05.2024 року повідомила про неможливість пройти навчання у квітні 2024 року та зазначила, що буде проходити навчання влітку або восени, не на цьому курсі (т.1, а.с 139, 234-235).
Як зазначено в тексті Договору публічної оферти (дата публікації оферти 01.04.2024 року), цей договір публічної оферти (надалі - «Договір», «Оферта») є публічною пропозицією між вами та ОСОБА_2 («Виконавець»), укласти договір надання послуг, в рамках навчальної програми «Елементи». Укладенням цього Договору також вважатимуться конклюдентні дії: проставлення галочки навпроти поля «Ознайомлений із публічною офертою» та/або оплата рахунку чи використання онлайн платіжного засобу для оплати за Курси та/або отримання онлайн доступу Курсів в записі (т.1 а.с.21-24, 85-88).
В договорі містится визначення понять платформа, курс, робочий матеріал, тарифи, зокрема, в п. 1.6 зазначено, що Тариф «Дракон» - курс, вартість якого не включає супровід наставника та перевірку домашнього завдання Користувача. Доступ надається з 15.04.2024 року до 30.06.2024 року. За умовами даного пакету Користувачеві також надається доступ до 4 основних модулів, з презентаціями до кожного з уроків, всі додаткові і додатково модуль «Інвестиції», групові зустрічі в зумі. Q&A через телеграм чат. Крім того Пунктом 1.9 визначено, що особистий кабінет - це обліковий запис користувача на Платформі, який адмініструється виконавцем і через який користувач отримує доступ до курсу, робочих матеріалів, іншої необхідної для виконання договору інформації.
Відповідно до п.2.1.Публічної оферти (Предмет договору) виконавець зобов`язується надати Користувачу освітні онлайн послуги, зміст яких полягає в доступі Користувача до Особистого кабінету Платформи та забезпеченні можливості доступу Користувача через його Особистий кабінет до відповідних Робочих матеріалів певного Курсу протягом дії Договору, а Користувач - прийняти й оплатити послуги на умовах, визначених в цій Оферті. Вартість конкретного Курсу (Робочих матеріалів), його Тариф визначена на Сайті, рекламних матеріалах або в розмові менеджером.
Порядок укладення договору закріплено розділом 3. Згідно з п.3.1. цей договір укладається на умовах договору приєднання (ст. 634 ЦК України) та вважається укладеним з моменту прийняття публічної оферти. Відповідно до п. 3.2. приймаючи публічну оферту на укладення такого договору, користувач підтверджує, що він повністю приймає його умови.
Згідно з п.3.3. користувач приймає (акцептує) Оферту шляхом: здійснення конклюдентних дій - оплати вибраного Курсу на умовах, зазначених у §4 цього Договору. Письмова форма цього Договору згідно ЗУ «Про електронну комерцію» додатково може підтверджуватися направленням електронного листа.
Окрім того, згідно із розділом 5 послуги надаються в мережі Інтернет шляхом надання Користувачу доступу до обраного ним Курсу (Робочих матеріалів) через Особистий кабінет, який адмініструється Виконавцем на Платформі протягом строку дії цього Договору. Моментом надання послуг вважається передача доступу до Курсу та відображення його в Особистому кабінеті Користувача. Користувач споживає послуги шляхом перегляду Робочих матеріалів, розміщених на Платформі.
Відповідно до п.5.4. Публічної оферти моментом надання послуг вважається передача доступу до Курсу та відображення його в Особистому кабінеті Користувача. Користувач споживає послуги шляхом перегляду Робочих матеріалів, розміщених на Платформі. Усі Робочі матеріали є авторськими та суб`єктивними, Виконавець може не погоджуватися із позиціями викладеними у цих матеріалах. Виконавець гарантує, що авторські майнові права на всі Робочі матеріали передані Виконавцю згідно відповідних угод.
Відповідно до п. 6.1.2. Публічної оферти Виконавець зобов`язаний передати Користувачеві пароль і логін до Особистого кабінету Платформи не пізніше дати початку Курсу, яка буде оголошена в рекламних матеріалах або на вебсторінці відповідного Курсу.
В розділі Гарантії згідно з п. 10.1Публічної оферти виконавець гарантує, що в окремих випадках можливе повернення 100% вартості коштів Курс. Такі випадки передбачені розділом 10 цієї Оферти та є виключними.
Відповідно до п.п.10.2.4, 10.3.1 Публічної оферти про своє рішення щодо повернення коштів Виконавець інформує Користувача засобами зв`язку, які Користувач вказав при реєстрації звернення на повернення коштів протягом 2 (двох) тижнів. Повернення коштів при оплаті Курсу також можливе, якщо Користувач оплатив відповідний курс, але виявив бажання його не проходити до 15.04.2024 року.
В п.п. 11.1, 11.2, 11.3 Публічної оферти передбачено строк дії договору, а саме, що договір діє з моменту отримання оплати Виконавцем та до моменту закінчення відповідного Курсу, за умовами обраного тарифу. Доступ до Платформи та Навчальних матеріалів надається лише на термін дії Договору. У випадку, якщо Користувач не скористався послугами протягом цього терміну з особистих причин, термін дії Договору не продовжується. Якщо програмою відповідного Курсу передбачена можливість подовженого користування Курсом через Особистий кабінет, цей Договір автоматичнопродовжується на період дії такого доступу, що передбачена програмою відповідного Курсу. Виконавець має право в односторонньому порядку розірвати цей Договір у випадку невиконання Стороною своїх обов`язків за цим Договором.
Відповідно до п.п.12.2, 12.3 Публічної оферти виконавець може змінити умови цього Договору в односторонньому порядку з попереднім повідомленням про це Користувача. У випадку незгоди зі зміненими умовами Користувач має право розірвати Договір в односторонньому порядку. Якщо інше не передбачено цією Офертою, застосовуються звичайні договірні умови, встановлені законодавством.
Навчання на даному курсі в 2024 році було передбачено чотирма потоками: 1-й потік: початок навчання - 15 січня; 2-й потік: початок навчання - 15 квітня; 3-й потік: початок навчання - 01 липня; 4-й потік: початок навчання - 01 листопада, що вбачається зі скрін-шоту інтернет-платформи (т.1 а.с. 140).
Суду не надавались сторонами, в тому числі відповідачем докази існування іншої публічної оферти з іншими строками.
23.10.2024 року позивачу надано доступ до навчальної програми «Елементи», однак згідно з даними скріншоту сайту на сторінці особистого кабінету позивача вказано - дата реєстрації: 20.11.2024 р., останній вхід : студент ще не відвідував курс, обмеження - до 31 січня 2025 року (т.1, а.с. 141).
20.11.2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулась з вимогою (претензією) про повернення сплачених коштів до відповідача ФОП ОСОБА_2 , претензія була вручена 25.11.2024 року (т.1а.с. 43-47, 107-111), дані щодо письмової відповіді на вказану претензію суду сторонами не надані.
Крім того позивачем надано до матеріалів справи скріни листування в месенджері, з яких вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до бізнес-спільноти « Борд Бізнес Клуб », онлайн зустріч відбулась 07.11.2024 року, а 14.11.2024 року після обговорення з обома сторонами конфлікту ОСОБА_2 направлено повідомлення, в якому етичний комітет рекомендує їй повернути кошти ОСОБА_1 до 13.12.2024 року, оскільки послуга не була надана (т.2 а.с.58-62). 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).
Разом з тим, відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частинами 1-2 ст. 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ч. 5 ст. 633 ЦК України актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
Згідно із ч. 6 ст. 633 ЦК України умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Згідно із ч. 4 ст. 633 ЦК України підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необгрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. 
Відповідно до ч. 3 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Частинами 1, 2 статті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні. Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом. Ст. 646 ЦК України встановлено, що відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Як зазначено в ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 906 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
Згідно зі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 
1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 
2) зміна умов зобов`язання; 
3) сплата неустойки; 
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) в п.7 передбачено, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі - розрахунковий документ);п.8 договір, укладений на відстані, - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку. Відповідно до п. 17 послугою вважається діяльність виконавця послуг з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих і потреб. Договором є усний чи письмовий правочин між споживачем і виконавцем.
Згідно із ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
В тому числі частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору.
За вимогами ч.ч.1,2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Згідно з ч.1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
В постанові Верховного Суду від 22.04.2019 року (справа №753/20514/16-ц) зазначено, що аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів). Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
У відповідності до вимог п.2 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:
- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень ;
- у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди;
- при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
Статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
За змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. 
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) (пункт 81 зазначеної постанови) зробила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 917307/18).
Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.
Так, дослідивши надані учасниками справи докази, суд приходить до висновку, що між позивачем і відповідачем був укладений публічний договір користування послугами (навчання) за програмою «Елементи», договір укладений шляхом здійснення оплати позивачем її участі у навчальній програмі. Повну вартість послуги з навчання за програмою «Елементи» - Тариф «Дракон» позивачем сплачено 01.05.2024 року (в тому числі з подальшим розстроченням) в загальному розмірі 64 377,10 грн., що еквівалентно 1499 Євро. Отже сторони досягли згоди щодо всіх основних умов договору - виду послуги, її вартості, в тому числі узгодили строк, який був визначений саме позивачем - влітку або восени, а не наданою відповідачем публічною офертою. Між тим, як вбачається з наданого позивачем листування в месенджері, яке визнано актуальним обома сторонами спору, саме позивач заперечувала проти її навчання навесні через особисті проблеми і не зверталась за отриманням доступу до курсу навчання влітку. Звернувшись у такий же спосіб як і відбувалось укладення договору до співробітника відповідача в месенджері наприкінці вересня 2024 року, позивач дізналась про те, що співробітник не працює і отримала актуальний контакт для зв`язку з ОСОБА_6 . Але 02.10.2024 року ОСОБА_1 вже звернулась безпосередньо до відповідача з вимогою про повернення грошей через неактуальність для неї навчання, зазначивши, що вона заплатила за курс, який починається згідно інформації в Інстаграм 01.11.2024, однак написала завчасно про те, що не має бажання його проходити, за місяць до початку потоку, отже має право на повернення коштів. 
За таких обставин суд приходить до висновку, що саме позивач відмовилась від договору через свої особисті причини в той час як отримання послуги ще було актуальним і можливим за певним графіком, розміщеним на сайті відповідача, який в тому числі пропонував додаткові строки проходження навчання. При цьому за змістом досліджених доказів у суду відсутні підстави вважати, що позивач відмовилась від договору через порушення його умов відповідачем. В Постанові Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі № 727/898/19 досліджувались правовідносини щодо односторонньої відмови від договору і зроблено висновок про те, що у разі односторонньої відмови від договору в повному обсязі, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є розірваним (ч. 3 ст. 651 ЦК України). Односторонню відмову від договору у випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин. Отже, в даному випадку право на односторонню відмову від договору передбачено як законом, так і укладеним між сторонами договором, умови якого (окрім іншого строку навчання) в тому числі не суперечать наданій відповідачем публічній оферті. Таким чином оскільки позивач відмовилась від договору, то в неї відсутнє суб`єктивне цивільне право, яке б підлягало захисту в судовому порядку, в тому числі шляхом розірвання договору судом. Отже позовні вимоги про розірвання договору оферти задоволенню не підлягають через те, що такий договір втратив свою чинність за ініціативою позивача, яка відмовилась від нього в односторонньому порядку. Зазначені висновки не змінює і той факт, що позивач в подальшому отримала доступ до навчального курсу, однак вона не відвідувала курс і відповідних послуг не отримала, відмовившись від них з власної ініціативи. 
Оскільки суду не надана публічна оферта з актуальними для сторін строками, яка б відповідала даті оплати послуг позивачем, суд вважає, що між сторонами існував договір, наявність якого підтверджувалась платіжними документами та узгодженими між сторонами основними умовами до моменту відмови від договору позивача, яка не розпочинала навчання, отже з цього моменту (02.10.2024 року) договірні правовідносини трансформувались в площину позадоговірних. За таких обставин, оскільки договірна підстава для сплачених позивачем коштів відпала - такі кошти підлягають поверненню відповідачем на підставі ст. 1212 ЦК України як безпідставно збережені . Отже суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми сплачених коштів у розмірі 64 377, 10 грн.
Разом з тим, у суду відсутні підстави для стягнення на користь позивача 3% річних від зазначеної суми, оскільки позивачем не наданий відповідний детальний розрахунок зазначеної в позові суми, а певний строк повернення коштів не був передбачений договором між сторонами, при цьому посилання позивача на підстави визначення тривалості такого строку носять суперечливий характер. 
Також в ході розгляду справи не знайшло свого підтвердження порушення прав позивача з боку відповідача щодо невиконання або неналежного виконання договору, отже суд вважає недоведеним належними доказами як факт спричинення позивачу моральної шкоди, її розрміру, а також причинного зв`язок між душевними стражданнями позивача та діями (бездіяльністю) відповідача. За таких обставин вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають через їх необґрунтованість і недоведеність належними доказами.
Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача ФОП ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_10 суми сплачених коштів у розмірі 64 377,10 грн.
Відповідно до ч.10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Частиною 11 передбачено, що о статочна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
В даному випадку стягнута з відповідача сума по своїй суті не є боргом, на який відповідно до договору нараховуються певні відсотки або пеня, отже суд не знаходить підстав для зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.1-18, 76-82, 95, 141, 142, 228, 229, 235, 244, 245, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 23, 177, 509, 526,610, 611,625, 627, 638,901, 903, 906, 907, 1048, 1050, 1054, 1212  ЦК України, п.18. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,Законом України «Про захист прав споживачів»,суд, - 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення грошових коштів та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплачених коштів у розмірі 64 377 (шістдесят чотири тисячі триста сімдесят сім) гривень 10 копійок.
В іншій частині у задоволенні позову - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ФОП ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Повне рішення складено 12.05.2026 року.

Суддя          Н.В. Баркова