ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 120/2941/25
касаційне провадження № К/990/9436/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Гончарової І.А.,
суддів: Олендера І.Я.,  Юрченко В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області
на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Сушко О.О.; судді: Мацький Є.М., Залімський І.Г.)
у справі № 120/2941/25
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Вінницькій області 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
У С Т А Н О В И В:
У березні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - ГУ ДПС у Вінницькій області, відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03 червня 2024 року № 0205632405, № 0205602405, № 020569240.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
11 квітня 2025 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду надійшов відзив ГУ ДПС у Вінницькій області, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Також разом із відзивом до суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Аргументуючи заявлену позицію щодо недотримання позивачем строків звернення до суду із цим позовом, сторона відповідача наголосила, що рішення контролюючого органу надсилались на податкову адресу позивача рекомендованими листами із повідомленнями про вручення 01 березня 2024 року та 18 квітня 2024 року, проте такі залишились не врученими за причин, незалежних від ГУ ДПС у Вінницькій області. Відповідач наголошував на обов`язку платника повідомляти контролюючий орган про зміну податкової адреси та просив суд урахувати правові висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, позовну заяву залишити без розгляду, оскільки позивачем пропущено визначений законом строк на оскарження податкових повідомлень-рішень.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 , запропоновано позивачу усунути виявлені недоліки, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду разом із доказами, які вказують на поважність причин такого пропуску.
22 квітня 2025 року позивач подала до суду заяву, на виконання вимог зазначеної ухвали, в якій наголосила, що про існування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вона дізналась 25 листопада 2024 року після отримання повідомлення в застосунку «ДІЯ».
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, наведені позивачем у заяві від 22 квітня 2025 року, визнано неповажними. Відмовлено останній у поновленні строку звернення до суду. Клопотання ГУ ДПС у Вінницькій області про залишення позовної заяви без розгляду задоволено. Залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивач звернулася із апеляційною скаргою до Сьомого апеляційного адміністративного суду, в якій просила скасувати зазначену ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року скасовано, а справу направлено до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням апеляційного суду, контролюючий орган звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року, залишити в силі ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року.
Мотивуючи касаційну скаргу, відповідач зазначає, що судом апеляційної інстанції здійснено оцінку доказів без дотримання вимог статті 90 КАС України, неправильно застосовано норми матеріального права, а також порушено норми процесуального права. На переконання скаржника, суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що строк звернення позивача до суду з цим позовом не є пропущеним. Водночас такі висновки не є об`єктивними, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, а також рішення ухвалено без урахування правових позицій Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Ухвалою від 16 березня 2026 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у Вінницької області.
Відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 не надійшов, що в силу частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанції.
Верховний Суд, переглянувши оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла та повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин.
За правилами частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За правилами пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.
Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Пунктом 42.2 статті 42 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно з пунктом 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
За правилами пунктів 3, 4, 5 Розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків - фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження такої фізичної особи з повідомленням про вручення.
Дата надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення проставляється:
1) посадовою особою платника податків - юридичної особи (фізичною особою - платником податків або її законним представником) - у разі вручення податкового повідомлення-рішення під розписку (на обох примірниках, а при врученні податкового повідомлення-рішення форми «Ф» - на корінці податкового повідомлення-рішення);
2) працівником структурного підрозділу, до функцій якого належить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або відповідальною особою, визначеною керівником контролюючого органу для виконання таких функцій, - у разі надіслання листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до примірника податкового повідомлення-рішення, який залишився в контролюючому органі (при направленні податкового повідомлення-рішення форми «Ф» - до корінця податкового повідомлення-рішення).
Якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням платника податків (посадових осіб платника податків), їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.
Суд першої інстанції установив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 03 червня 2024 року № 0205632405, № 0205602405, № 0205692405 надіслано на зареєстровану адресу позивача (Немирівське шосе, 82/262, м. Вінниця) рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення № 2102902541858, який повернувся до контролюючого органу неврученим 21 червня 2024 року. Доказів повідомлення позивачем про зміну податкової адреси матеріали справи не містять. 
На підставі чого суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Вінницькій області від 03 червня 2024 року № 0205632405, № 0205602405, № 0205692405 вважаються врученими позивачу 21 червня 2024 року.
Судом установлено, що відповідачем у справі подано до суду копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, які підтверджують надсилання на адресу позивача певних документів.
Разом з тим, із зазначених доказів неможливо встановити беззаперечний факт направлення відповідачем у справі саме цих податкових повідомлень-рішень, зазначених вище.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов передчасних висновків, що матеріалами справи підтверджено факт направлення ОСОБА_1 у справі зазначених податкових повідомлень-рішень та їх належне вручення.
Натомість суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що докази, які підтверджують факт направлення позивачу оспорюваних податкових повідомлень-рішень не дають можливості повністю встановити момент, з якого позивачу стало відомо про порушення її права.
Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла правильного висновку, що про наявність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень ОСОБА_1 дізналася 25 листопада 2024 року, а з позовом звернулася до суду 06 березня 2025 року, тобто в межах встановленого законодавством строку.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного Верховний Суд вважає, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні, а постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року відповідає вимогам закону та підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 351, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення.
Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	І.А. Гончарова І.Я.Олендер   В.П. Юрченко