ЄУН 932/4853/24
Провадження №2/932/1929/24

РІШЕННЯ
іменем України

18.03.2026 Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого – судді Салькової В.С.,
за участю секретаря судового засідання Щербаченко А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні майном, 

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції і вимоги позивача
Позивач звернувся до суду з цим позовом, в обґрунтування вимог вказавши, що з інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стало відомо про внесення приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г.О. як державним реєстратором до реєстру 07.07.2015 запису про право власності №10314294 за приватним підприємством «ОПО» (ЄДРПОУ 39433292) на об`єкт нерухомого майна – автостоянку (реєстраційний №674601412101) площею 1520,00 м2 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Підставою виникнення права власності є рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2015 у справі №200/7824/15-ц. 
Однак рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.02.2016 у цій справі задоволено апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області та скасоване рішення суду першої інстанції від 03.06.2015. Рішенням апеляційного суду вищезазначена стоянка визнана самочинно збудованим нерухомим майном. 
Згідно з листом від 16.04.2024 №4/1-90 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради за даними Реєстру будівельної діяльності та даними Порталу державної електронної системи у сфері будівництва по об`єкту за адресою: м. Дніпро, вул. Гладкова, 7а, наявні такі документи: декларація про початок будівельних робіт від 17.06.2016 ДП083161960764; декларація про початок будівельних робіт від 24.07.2015 ДП083152050129; декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 25.11.2013 ДП143133291125. Втім, зі змісту цих документів вбачається, що декларація 
ДП083161960764 стосується капітального ремонту м`якої покрівлі, що
становить складову частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , декларація ДП083152050129 стосується капітального ремонту ліфта, що є складовою частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 , а декларація 
ДП143133291125 стосується капітального ремонту сантехсистеми, що також є
складовою частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 . Замовником цих декларацій є управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради та департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, вони не стосуються автостоянки, яка є розташована за тією самою адресою. 
Також департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради листом від 23.04.2024 №4/11-253, повідомив, що станом на 16.04.2024 за результатами пошуку земельної ділянки за адресою « АДРЕСА_1 » у Системі не виявлено реєстраційних записів щодо договорів оренди, укладених між міською радою та фізичними або юридичними особами. 
Листом Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 08.04.2024 №3/15-167 повідомлено, що адреса АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_1 , була присвоєна житловому будинку розпорядженням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 21.09.1992 №814-р «Про присвоєння поштових адрес об`єктам у Бабушкінському районі». 
Таким чином, земельна ділянка за цією адресою будь-яким фізичним або юридичним особам не надавалась під будівництво, право власності чи користування на неї також не надавалось, розпорядчі документи про присвоєння адреси відсутні. Земельна ділянка, на якій розташована самочинно побудована автостоянка, належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності відповідно до ст.ст.80,83 Земельного кодексу України та ст.ст.26,60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
У разі доведеності факту самовільного зайняття його земельної ділянки та розміщення на ній самочинного будівництва позивач не позбавлений можливості захищати свої права у спосіб, який відповідатиме положенням статей 376,391 ЦК України і статей 152,212 ЗК України, зокрема, вимагати усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва, звільнення земельної ділянки та приведення її у попередній стан.
Оскільки автостоянка побудована на земельній ділянці, не відведеній для вказаної мети та за відсутності декларації про початок будівельних робіт та декларації про готовність об`єкту до експлуатації, відсутні правові підстави вважати, що ПП «ОПО» набуло право власності на неї.
За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на підставі рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 19.04.2016 у справі №904/8989/15 внесені відомості про припинення юридичної особа ПП «ОПО» у зв`язку з визнанням її банкрутом.
Вже після прийняття рішення апеляційним судом Дніпропетровської області від 11.02.2016, яким скасовано правовстановлюючий документ, 04.03.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу
Кокосадзе Л. В. як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності №13635776 за 
ОСОБА_2 на вказану автостоянку.
Підставою виникнення права власності стало свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 04.03.2016, видане на підставі ст.75 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», акт про передання права власності на куплене майно від 01.03.2016 та протокол про проведення аукціону, складений Правобережною товарною біржою 01.03.2016. 
Далі на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2016 №1047, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , приватним нотаріусом 
Кокосадзе Л. В. як державним реєстратором до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності №14748639 за 
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на автостоянку (реєстраційний № НОМЕР_2 ). 
Наразі власником автостоянки є саме ОСОБА_1 . 
Враховуючи, що є об`єктом самочинного будівництва, позивач вважає ефективним способом захисту своїх порушених прав пред`явлення вимоги про знесення такого будівництва, вказуючи, що обставина щодо державної реєстрації права власності на цей об`єкт не спростовує факту самочинності зведення нерухомого майна та наявності підстав для застосування ст.376 ЦК України.
Просив суд усунути перешкоди в користуванні земельною
ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення
самочинно побудованої автостоянки, яка складається з літ. А-1 – будівля вартової площею 6,0 м2, №1 – огорожі площею 229,2 м2, літ. І – замощення площею 1520,00 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 674601412101), за рахунок ОСОБА_1 ; припинити право володіння ОСОБА_1 на автостоянку; покласти на відповідача судові витрати у справі. 
ІІ. Позиції, заяви (клопотання) учасників справи
25.06.2024 до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву. Так, позовні вимоги ним не визнаються. Автостоянка по АДРЕСА_1 була придбана ним у ОСОБА_2 , угода оформлена нотаріально посвідченим договором від 25.05.2016 та він дотепер є власником автостоянки. Чинними актами місцевого самоврядування на території міста Дніпра не встановлено будь-яких обов`язків щодо одержання дозвільних документів на експлуатацію платних автостоянок. Вважає право власності набутим правомірно, а права позивача – не порушеними, позовна заява не містить підтверджень наявності суспільного інтересу для втручання у вільне володіння майном. Крім того зауважує, що право власності набуте ним 25.05.2016 і до моменту звернення позивача з позовом минуло 8 років, що є підставою для застосування загальних строків позовної давності. 
12.12.2024 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи ОСОБА_2 , в яких він зазначає, що 25.05.2016 продав ОСОБА_1 автостоянку за адресою: АДРЕСА_1 , будучі до того власником спірного майна. Позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню. Однією з умов для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні майном є доведення факту порушення об`єктом самочинного будівництва прав та законних інтересів власника земельної ділянки. Позивач вказує, що громада не може внаслідок наявності об`єкту самочинного будівництва вільно розпоряджатися земельною ділянкою комунальної власності, але не надав жодного доказу на підтвердження того, що будь-яка особа зверталась за відведенням вказаної земельної ділянки у власність або користування. Пред`явленню позову не передували будь-які перевірки з боку виконавчих органів, що нівелює наявність будь-яких інших обґрунтувань щодо порушення прав та інтересів міської ради. Позов містить вимогу щодо знесення об`єкта нерухомого майна, але знесення є крайньою мірою та застосовується у випадку, коли інші способи захисту прав, передбачені ст.376 ЦК України, не можуть бути застосовані. Позивачем не обґрунтовано, в чому полягають порушення його прав, для застосування знесення майна. Вимога позивача про припинення права володіння не є ефективним способом захисту. Позивачем не надано а ні матеріалів перевірки органу державного архітектурно-будівельного контролю, а ні висновків судових експертиз або інших доказів, які б свідчили про порушення спірним об`єктом норм та законодавства у сфері державного архітектурно-будівельного контролю, та про порушення прав та інтересів міської ради. 
16.01.2025 ОСОБА_2 подані додаткові пояснення у справі, за якими з посиланням на судову практику та висновки ЄСПЛ він вважає відповідача ОСОБА_1 добросовісним набувачем майна. 
18.03.2026 представником позивача Остапенком П.В. подано заяву про розгляд справи за наявними матеріалами з підтриманням позовних вимог. 
Від третьої особи – Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради пояснень по суті справи, заяв або клопотань будь-якого змісту не надходило. 
Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.
ІІІ. Процесуальні дії у справі
Справа з 04.06.2024 перебувала в провадженні судді Кудрявцевої Т.О. та після здійснення повторного автоматизованого розподілу ухвалою суду від 26.05.2025 була прийнята до провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 21.07.2025, яке відкладалося на 21.08.2025 через неявку відповідача та третіх осіб. 
Ухвалою суду від 21.08.2025 підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до розгляду по суті на 29.10.2025. 
Розгляд справи відкладався на 13.01.2026, 18.03.2026 через неявку відповідача та третіх осіб. 
 
В судовому засіданні 18.03.2026 у зв`язку із повторною неявкою відповідача та третіх осіб, що повідомлялися належним чином про час та місце судового розгляду, судом постановлено розглядати дану справу за наявними в ній матеріалами. 
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Судом встановлено, що заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2015 у справі №200/7824/15-ц розірвано інвестиційний договір від 01.11.2014 №011114, укладений між Приватним підприємством «ОПО» та ОСОБА_3 , визнано за Приватним підприємством «ОПО» (код ЄДР 39433292) право власності на автостоянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з Літ А-1 – будівля вартової площею 6,0 кв.м; літ №1 – огорожі площею 299,2 кв.м; Літ І – замощення площею 1520 кв.м. 
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.02.2016 вищевказане рішення суду першої інстанції скасоване за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області в частині визнання права власності на об`єкти нерухомого майна за ПП «ОПО», в тому числі і на вказану автостоянку, та у задоволенні позовних вимог ПП «ОПО» до ОСОБА_3 про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна відмовлено, а в іншій частині залишено без змін. Апеляційний суд виходив з того, що «…відповідно до ч.ч.1,2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане виключно за особою, яка є власником чи користувачем земельної ділянки, на час винесення рішення суду. Проте в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність у ПП «ОПО» права власності чи користування на земельні ділянки під спірним нерухомим майном. Крім того, спірне нерухоме майно не було прийнято до експлуатації, а тому є не створеним в розумінні ст.331 ЦК України, що також виключає можливість визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачем».
За змістом листа від 16.04.2024 №4/1-90 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради за даними Реєстру будівельної діяльності та даними Порталу державної електронної системи у сфері будівництва по об`єкту за адресою: м. Дніпро, вул. Гладкова, 7а, наявні такі документи: декларація про початок будівельних робіт від 17.06.2016 ДП083161960764; декларація про початок будівельних робіт від 24.07.2015 ДП083152050129; декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 25.11.2013 ДП143133291125. 
Разом з тим декларація ДП083161960764 стосується капітального ремонту м`якої покрівлі, що становить складову частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , декларація ДП083152050129 стосується капітального ремонту ліфта, що є складовою частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 , а декларація 
ДП143133291125 стосується капітального ремонту сантехсистеми, що також є
складовою частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 . 
З листа департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради листом від 23.04.2024 №4/11-253 вбачається, що станом на 16.04.2024 за результатами пошуку земельної ділянки за адресою « АДРЕСА_1 » у Системі не виявлено реєстраційних записів щодо договорів оренди, укладених між міською радою та фізичними або юридичними особами. 
Відповідно до відомостей, викладених в листі Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 08.04.2024 №3/15-167, адреса АДРЕСА_2 (вул. Гладкова, 7а), була присвоєна житловому будинку розпорядженням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 21.09.1992 №814-р «Про присвоєння поштових адрес об`єктам у Бабушкінському районі». 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2016 у справі №904/8989/15 юридична особа – Приватне підприємство «ОПО» припинена через визнання її банкрутом. 
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 23.05.2024 вбачається, що 04.03.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л. В. як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності №13635776 за 
ОСОБА_2 автостоянку за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності зазначене свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 04.03.2016 №417. На підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2016 №1047, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , приватним нотаріусом Кокосадзе Л. В. як державним реєстратором до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності №14748639 за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на автостоянку (реєстраційний № НОМЕР_2 ). 
Наразі власником автостоянки є саме відповідач ОСОБА_1 . 
Довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 24.06.2024 встановлено, що автостоянка по АДРЕСА_1 , площею 1520,00 м2, вартує 1078928,94 грн. 
V. Оцінка суду
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, як це визначене п.4 ч.2 ст.16 ЦК України.
Частиною першою статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Нормою ст.182 ЦК України передбачена обов`язкова державна реєстрація права власності на нерухомі речі, його виникнення, перехід та припинення. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю; в комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності. 
Пункт «б» ч.1 ст.80 ЗК України вказує, що суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. 
Згідно з п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Як вказує ч.1 ст.122 ЗК України, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі, зокрема, надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).
Відповідно до ст.123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Стаття 125 ЗК України встановлює, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Самовільне зайняття земельних ділянок – це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує право на неї і його державної реєстрації ( стаття 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»).
У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).
Спірні правовідносини виникли щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташована автостоянка, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_1 . 
Відповідно до ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони: побудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого тайна, не набуває права власності на нього.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.ч.1,2,4 ст.376 ЦК України).
В постанові від 17.12.2025 у справі №908/2388/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, враховуючи негаторний характер позову власника земельної ділянки, обов`язок з приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, покладається на особу, яка чинить такі перешкоди на момент звернення власника земельної ділянки з позовом до суду.
Оскільки наразі право власності на автостоянку зареєстроване за ОСОБА_1 , він є належним відповідачем у цій справі. 
Відповідачем та третьою особою ОСОБА_2 не надано суду доказів того, що автостоянка не є самочинним будівництвом та створена відповідно до вимог діючого законодавства. 
З урахуванням вимог чинного законодавства, зокрема, ст.331 ЦК України та Законів України «Про регулювання містобудівної з діяльності», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015, передумовою для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна є отримання дозвільних документів у сфері містобудівної діяльності, у тому числі тих, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого об`єкта нерухомого майна та речових прав на земельну ділянку. Відомості про наявність дозвільних документів, які засвідчують прийняття її в експлуатацію та речові права на земельну ділянку будь-яких осіб, крім позивача, відсутні.
Відповідно до п.12 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК).
Важливе правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст.376 ЦК України).
Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.
Як було встановлено судом, земельна ділянка, на якій розташована автостоянка, належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності відповідно до ст.ст.80,83 ЗК України та ст.ст.26,60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Дана земельна ділянка не надавалася відповідачеві або іншим особам під будівництво, право користування нею не оформлювалося, їй не визначалася адреса. За таких обставин, враховуючи, що автостоянка, фактично розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є самочинно створеною, то ефективним способом захисту порушених прав Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про усунення перешкод – знесення такого об`єкту відповідно до ч.4 ст.376 ЦК України. 
Враховуючи, що право власності ОСОБА_1 було зареєстроване приватним нотаріусом як державним реєстратором, і відомості про зареєстроване право власності наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, вимога позивача про припинення права володіння ОСОБА_1 автостоянкою також підлягає задоволенню. 
Щодо тверджень відповідача у відзиві про сплив строку позовної давності суд зазначає таке. 
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.
Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц.
Таким чином, підстави для застосування строку позовної давності у даній справі відсутні. 
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються судом повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім при пред`явленні позову судовий збір в сумі 6056,00 грн. 
З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст.2,5,10-13,259,265,280-282,352,354 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ: 

Позовні вимоги Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75, код за ЄДРПОУ 26510514) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ), треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75, код за ЄДРПОУ 40392181), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ), про усунення перешкод у користуванні майном – задовольнити. 
Усунути Дніпровській міській раді перешкоди в користуванні земельною
ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно побудованої автостоянки, яка складається з літ. А-1 – будівлі вартової площею 6,0 м2, №1 – огорожі площею 229,2 м2, літ. І – замощення площею 1520,00 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 674601412101), за рахунок ОСОБА_1 . 
Припинити право володіння ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна – автостоянку, яка складається з літ. А-1 – будівлі вартової площею 6,0 м2, №1 – огорожі площею 229,2 м2, літ. І – замощення площею 1520,00 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 674601412101), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради сплачений при пред`явленні позову судовий збір в сумі 6056,00 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення. 
Повне рішення суду виготовлене 30.03.2026. 

Суддя:      В.С. Салькова