СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/24168/24

пр. № 2/759/361/26
11 червня 2026 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Петренко Н.О. 
за участю секретаря судових засідань Чумак В.А.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_6
відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_15
представника відповідачів ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ :
І. Зміст позовних вимог.
У листопаді 2024 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Коваленко Анжеліку Вячеславівну, звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за договором позики (розпискою) від 18 травня 2017 року у розмірі 174 475 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04.11.2024 року еквівалентно 7 203 915 грн 72 коп., а також судових витрат у розмірі 15 745 грн 60 коп. у рівних частках. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 травня 2017 року ОСОБА_5 (батько позивачки) надав відповідачу-1 ОСОБА_2 у позику грошові кошти у сумі 5 422 000 грн, що відповідало 206 552 доларам США за курсом 26,25 грн/дол. США, із зобов`язанням повернення до 18 травня 2018 року, що підтверджується письмовою розпискою. 
Надалі між позикодавцем та відповідачем-1 укладалися угоди щодо реструктуризації та зменшення суми боргу за умови дотримання графіків платежів (Угода від 24.07.2017 року та «Соглашение о погашении задолженности» від 24.03.2018 року із відповідним Актом звірки).
У зв`язку з порушенням відповідачем-1 умов цих угод, чинність пільгових умов була втрачена. З урахуванням часткових повернень боргу відповідачем-1 у загальному розмірі 32 077 доларів США (13 600 дол. США за першим графіком та 18 477 дол. США за другим), залишок основного боргу становить 174 475 доларів США. 
На момент отримання позики відповідач-1 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем-2 ОСОБА_4 , яка надала письмову згоду на отримання коштів, що свідчить про укладення договору в інтересах сім`ї. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 позикодавець ОСОБА_5 помер. Єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину за законом, є його донька позивач ОСОБА_1 , до якої в порядку спадкування перейшло право вимоги за вказаним зобов`язанням. Оскільки відповідачі борг не повернули, позивач змушена звернутися до суду..
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2024 року відкрито провадження про стягнення заборгованості.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.
18 березня 2025 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
Представник позивача ОСОБА_6 у судових засіданнях позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Зазначила, що факт укладення між сторонами договору позики, отримання відповідачем грошових коштів та невиконання останнім взятих на себе зобов`язань підтверджується наявними у справі доказами. Просила стягнути з відповідачів заборгованість та понесені судові витрати.
Позивач ОСОБА_1 підтримала доводи представника та пояснила, що боргові зобов`язання відповідачів існували, визнавалися ними та не були припинені у встановленому законом порядку. Вказала, що згоди на припинення чи прощення боргу не надавала, тому просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував. Пояснив, що грошові кошти від ОСОБА_7 у борг не отримував, а розписки були підписані ним під тиском та внаслідок погроз на його адресу та адресу членів його сім`ї. Зазначив, що між ним та ОСОБА_7 існували партнерські відносини, а не відносини позики.
Відповідач ОСОБА_4 також заперечувала проти позову. Пояснила, що підписала документ про ознайомлення з борговими зобов`язаннями чоловіка під психологічним тиском та погрозами з боку ОСОБА_7 . Вважала себе неналежним відповідачем у справі, оскільки стороною договору позики не була, грошових коштів не отримувала та жодних самостійних боргових зобов`язань перед позивачем не має. 
Представник відповідачів ОСОБА_3 підтримала позицію відповідачів, вказала на необґрунтованість позовних вимог та відсутність належних підстав для їх задоволення. Просила у задоволенні позову відмовити повністю.
Під час розгляду справи відповідачі також зазначали, що розписки були підписані внаслідок погроз з боку ОСОБА_7 , який, за їх твердженням, утримував належні їм документи та майно. Разом з тим підтвердили, що до правоохоронних органів із заявами щодо таких обставин не зверталися, пояснюючи це побоюванням за безпеку членів своєї сім`ї.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Судом встановлено, що 18 травня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 5 422 000 грн, що еквівалентно 206 552 доларам США, з терміном повернення до 18.05.2018 року, що підтверджується копією письмової розписки. 
Угодою від 24.07.2017 року суму боргу було тимчасово знижено до 69 000 доларів США за умови дотримання графіку. 
24.03.2018 року сторони підписали Акт звірки та нову Угоду («Соглашение»), згідно з якими повернулися до первинної суми боргу з вирахуванням сплаченого (залишок склав 192 952 долари США). Нова угода передбачала сплату зменшеної суми в 58 724 долари США за графіком, проте за умови затримки платежу понад місяць угода втрачала силу, а реальні виплати зараховувалися до загального боргу (192 952 дол. США). 
Згідно з наданою копією відомості платежів, відповідач-1 в рахунок погашення вніс кошти в сумі 18 477 доларів США. У зв`язку з порушенням графіку, умови угоди від 24.03.2018 року втратили силу. Таким чином, залишок боргу становить: 192 952 - 18 477 = 174 475 доларів США, що станом на 04.11.2024 року за офіційним курсом НБУ (41,2891 грн/дол.) становить 7 203 915 грн 72 коп. 
Спадкодавець ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . 
Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 56943293, заведено спадкову справу № 21/2019. Позивач ОСОБА_1 є донькою померлого (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ) та єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину. 
На момент отримання позики відповідач-1 ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , яка надала письмову згоду на отримання позики (зафіксовано на зворотній стороні розписки). 
Зі змісту вказаних документів боргової розписки, вбачається наявність між сторонами боргових зобов`язань у вигляді договору позики та вбачається факт передачі відповідної суми коштів від позичальника до позикодавця.
У відповідності із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно вимог ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві суми боргу, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Існує презумпція спільності інтересів подружжя, і для спростування цієї презумпції необхідні беззаперечні докази того, що кошти були використані на особисті потреби, не пов`язані з сім`єю.
Будь-яка економічна діяльність, спрямована на отримання прибутку, який потенційно може бути використаний для поповнення сімейного бюджету або придбання спільного майна, вважається дією в інтересах сім`ї.
Обґрунтовуючи заперечення проти позову, ОСОБА_2 зазначає, що між ним та первісним кредитором (спадкодавцем) ОСОБА_5 ніколи не існувало реальних відносин позики, грошові кошти в розмірі 206 552 доларів США або будь-які інші суми він, як фізична особа, не отримував, а саму розписку від 18.05.2017 року, Угоду від 24.07.2017 року, Акт звірки від 24.03.2018 року та Угоду («Соглашение») від 24.03.2018 року він та його дружина (відповідач-2 ОСОБА_4 ) підписали під психологічним тиском, погрозами життю та здоров`ю, а також у зв`язку з насильницьким вилученням паспортів та особистого майна. 
Суд відхиляє зазначені доводи та оцінює їх критично, виходячи з наступного:
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Твердження про підписання документів внаслідок насильства чи погроз є повідомленням про вчинення тяжких кримінальних правопорушень 
Як вбачається зі змісту відзиву, події, пов`язані з підписанням розписки та угод, тривали безперервно з травня 2017 року по квітень 2019 року. Проте, відповідач-1 за цей тривалий час не звернувся до правоохоронних органів із заявою про кримінальне правопорушення щодо вимагання, примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, незаконного заволодіння документами (паспортами) чи майном. 
Відповідачі не надали суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів (витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань, матеріалів кримінальних проваджень, обвинувальних актів або вироків суду), які б підтверджували факт застосування до них фізичного чи психологічного насильства під час укладання спірних угод. Сама по собі суб`єктивна незгода з умовами підписаних документів після смерті позикодавця не може свідчити про їх недійсність.
За таких обставин, з огляду на вимоги ст. 1051 ЦК України, письмові боргові документи не можуть бути спростовані на підставі одних лише заперечень відповідачів або посилань на показання свідків. 
Заперечуючи проти заявленої позивачкою суми стягнення у розмірі 174 475 доларів США, відповідач-1 у відзиві вдається до власних риторичних запитань та вказує, що згідно з останньою Угодою від 24.03.2018 року залишок прямого боргу становив 55 400 доларів США, а всього ним було повернуто 34 800 доларів США, відтак борг, на його думку, мав би становити лише 20 600 доларів США. 
Підписуючи Угоду від 24.03.2018 року, відповідач-1 добровільно погодився на нарахування 3% місячних від непогашеної суми боргу як «втраченого доходу від неотриманих грошей», а також на право кредитора подвоювати ці відсотки у випадку затримки платежу понад 3 дні та повністю анулювати дію пільгових умов у разі прострочення виплат на 1 календарний місяць, що повертало сторони до початкової суми боргу. 
Процесуальний обов`язок відповідача у разі незгоди з розміром боргу полягає у наданні суду власного математичного розрахунку, який би послідовно спростовував арифметичні викладки позивача. Відповідач-1 обмежився лише загальними міркуваннями, яке не містить аналізу нарахувань за формулою, визначеною в Угоді від 24.03.2018 року. Оскільки суд не може перебирати на себе функції сторони захисту та самостійно створювати контррозрахунки за відповідача, суми, нараховані позивачкою на підставі підписаних відповідачем документів, визнаються судом правильними та обґрунтованими. 
У відзиві відповідач-1 детально аналізує надану позивачкою таблицю розрахунку (відомість), вказуючи, що ОСОБА_5 на власний розсуд вносив туди суми штрафів, несвоєчасних виплат, а також припустився явної арифметичної помилки у 10 рядку сторінки 2 від 22.12.2018 року, де замість суми 42 923 долари вказав 42 357 доларів. Також відповідач зазначає, що відомість та інші документи складалися позикодавцем самовільно та за власним алгоритмом. 
Суд наголошує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншої, ніж право, суд призначає експертизу за клопотанням учасників справи.
Протягом усього часу розгляду справи відповідач-1 не заявив жодного клопотання про призначення судової експертизи. 
Зокрема, відповідачем не ініційовано проведення судово-економічної або судово-бухгалтерської експертизи для встановлення точного розміру заборгованості, перевірки правильності проведених нарахувань та виявлення можливих арифметичних дефектів у відомостях обліку.
Також відповідачем не заявлялося клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, якщо він мав сумніви щодо автентичності підписів, наявності неоговорених дописок чи виправлень, зроблених ОСОБА_5 в односторонньому порядку. 
Враховуючи, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на експертне дослідження документів, суд позбавлений можливості відхилити письмові докази позивача лише на підставі особистих математичних припущень відповідача.
Аналіз змісту відзиву свідчить, що більшість аргументів відповідача зводиться до опису внутрішніх бізнес-процесів у ТОВ "ТД "Бумажнік", взаємних корпоративних та особистих образ із покійним ОСОБА_5 , створення ТОВ "ТД "Арєй" та нібито незаконного вивезення обладнання вартістю 150 000 доларів США. 
Суд зазначає, що вказані обставини перебувають поза межами предмета доказування у даній справі, яка стосується виключно стягнення заборгованості за цивільно-правовими борговими документами фізичної особи. Будь-яких належних доказів, які б підтверджували припинення боргового зобов`язання (наприклад, розписок кредитора про повний розрахунок, угод про зарахування зустрічних однорідних вимог, або доказів безповоротної фінансової інвестиції через банківські установи на рахунки ТОВ "ТД "Бумажнік", про які згадує відповідач), до матеріалів справи долучено не було. 
Оскільки відповідач-1 письмово підтвердив факт укладання та підписання розписки, угод та відомостей, відповідно до ст. 525, 526 ЦК України він зобов`язаний виконувати ці зобов`язання належним чином. Оскільки відповідачі не звернулися до правоохоронних органів щодо тиску, не надали обґрунтованого математичного контррозрахунку боргу, не ініціювали проведення судових експертиз для перевірки відомостей та не надали жодного допустимого доказу на спростування вимог спадкоємиці кредитора суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідач-2 ОСОБА_4 у відзиві зазначає, що її підпис на розписці від 12 червня 2017 року (де вказано, що вона ознайомлена з боргом чоловіка) був поставлений під примусом, не містив її прямої згоди на отримання позики і не може прирівнюватися до згоди на виникнення зобов`язань. 
ОСОБА_4 зазначає про погрози насильством над чоловіком та дітьми з боку покійного ОСОБА_5 . Проте, суду не надано жодного належного та допустимого доказу (витягу з ЄРДР, матеріалів кримінальних проваджень, рішень уповноважених органів), які б підтверджували факт звернення ОСОБА_4 до правоохоронних органів із заявою про кримінальне правопорушення за фактом примушування чи вимагання підпису протягом 2017-2019 років або у наступні періоди. 
Наявність особистого підпису ОСОБА_4 на борговому документі свідчить про те, що вона як дружина відповідача-1 була достеменно обізнана про існування грошового зобов`язання з моменту його виникнення в період шлюбу. У цивільному праві факт підписання дружиною документа, пов`язаного з майновими зобов`язаннями чоловіка, розцінюється як обізнаність та схвалення таких дій, якщо протилежне не доведено судовим рішенням в іншій справі. Оскільки розписка та угоди не визнані судом недійсними, вони є чинними та створюють правові наслідки.
Відповідач-2 стверджує, що грошові кошти не бралися в інтересах сім`ї, не були використані на сімейні потреби, а відтак вона є неналежним відповідачем, а позов має бути пред`явлений до паритетного відповідача за розпискою ОСОБА_8 . 
Суд оцінює ці доводи як помилкове тлумачення норм матеріального права, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 4 статті 65 Сімейного кодексу України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. 
У разі укладення договору позики одним із подружжя під час шлюбу, існує презумпція, що цей договір укладений в інтересах сім`ї.
Спростувати презумпцію того, що кошти бралися не в інтересах сім`ї, має той з подружжя, хто з цим не погоджується. ОСОБА_4 не надала суду жодних доказів (документів про роздільне проживання, окреме ведення господарства на момент червня 2017 року, або доказів витрачання чоловіком коштів виключно на власні потреби, не пов`язані з родиною). Посилання на те, що кошти перебували в бізнесі , не спростовує інтересів сім`ї, оскільки доходи від підприємницької або спільної діяльності засновників компаній є джерелом формування бюджету та добробуту сім`ї .
Оскільки боргове зобов`язання виникло в період зареєстрованого шлюбу відповідача-1 та відповідача-2, і дружина підтвердила свою обізнаність підписом, цей борг є спільним боргом подружжя. Відтак, ОСОБА_4 є абсолютно належним відповідачем у справі. Що стосується ОСОБА_8 , то наявність інших поручителів або паритетних боржників не звільняє дружину від відповідальності за частку зобов`язань, яка покладається на її чоловіка як на одного з солідарних боржників. Кредитор (або його спадкоємець) має право пред`явити вимогу до будь-кого з зобов`язаних осіб за своїм вибором. 
Відповідач-2 у відзиві посилається на матеріали кримінального провадження № 12019110030001316 від 09.05.2019 року, стверджуючи, що ОСОБА_5 загинув під час сутички, пов`язаної з вимаганням грошей у іншої особи. Суд зазначає, що обставини загибелі ОСОБА_5 та наявність кримінального провадження щодо третіх осіб не мають процесуального значення для вирішення даного цивільного спору. Наявність у спадкодавця конфліктів з іншими суб`єктами не звільняє відповідачів від обов`язку повернути кошти, факт отримання яких зафіксовано у підписаних ними документах. 
ОСОБА_4 є належним відповідачем у справі як дружина боржника, яка підписала борговий документ та не спростувала презумпцію укладення договору в інтересах сім`ї. Оскільки факти тиску не підтверджені зверненнями до поліції, доводи відзиву відповідача-2 відхиляються судом у повному обсязі, а клопотання про визнання її неналежним відповідачем не підлягає задоволенню. 
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що йому відомо про фінансові взаємовідносини між відповідачем ОСОБА_2 та покійним ОСОБА_9 . Він зазначив, що був присутній при підписанні розписки, у якій зазначений як свідок, а також підтвердив наявність між сторонами фінансових відносин. За його поясненнями, первинно кошти передавалися у 2016 році, зокрема сума близько 40 000 доларів США, яка була пов`язана з діяльністю підприємства. Свідок зазначив, що кошти були взяті під відсотки, а ОСОБА_7 увійшов як співзасновник. Водночас свідок пояснив, що при передачі всієї суми, зазначеної у розписці, він присутній не був, усіх сум не бачив, однак був присутній при підписанні розписки відповідачем та засвідчив справжність підписів. Також свідок зазначив, що погроз з боку ОСОБА_7 не чув, однак між сторонами міг бути підвищений тон спілкування. За його словами, відеофіксація зустрічей здійснювалася з метою підтвердження суми та відсутності погроз. Крім того, свідок пояснив, що відповідач пропонував позивачці обнулити заборгованість, однак згоди досягнуто не було, а питання боргу залишилося невирішеним.
Свідок ОСОБА_10 пояснив, що був знайомий із покійним ОСОБА_7 близько 30 років, перебував із ним у дружніх відносинах, а з відповідачем ОСОБА_2 знайомий через родинні та церковні зв`язки. Свідок зазначив, що саме він познайомив ОСОБА_2 зі ОСОБА_7 , однак участі у їхніх фінансових взаємовідносинах принципово не брав. Про конкретну розписку йому не було відомо. Разом з тим свідок пояснив, що ОСОБА_7 повідомляв йому про вкладення первинного капіталу у сумі близько 40 000 доларів США. Також свідок зазначив, що, на його думку, певні кошти у бізнес вкладалися, однак правову природу таких відносин він визначити не може. Про погрози з боку ОСОБА_7 щодо нього особисто свідок не повідомляв.
Свідок ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_2 знає близько 25 років, а зі ОСОБА_7 був знайомий з часу його участі у діяльності підприємства. За його словами, ОСОБА_7 був співвласником підприємства, а кошти, на його думку, бралися для бізнесу, а не для особистих потреб відповідача. Свідок зазначив, що основна розписка, на його переконання, була написана під тиском та була пов`язана з невиконанням зобов`язань у межах бізнес-відносин. Також він повідомив, що йому відомо про вилучення автомобіля відповідача та про конфлікт між сторонами. Водночас свідок підтвердив, що юридичного відношення до ТОВ «Бумажник» не мав, був постачальником, а обставини передачі коштів достеменно йому не відомі. 
Свідок ОСОБА_12 пояснила, що працювала на підприємстві під керівництвом відповідача у період 2016-2018 років. Їй відомо, що між власниками, зокрема між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , виникло непорозуміння. Свідок зазначила, що особисто зі ОСОБА_7 не була знайома, на підприємстві його не бачила та не спілкувалася з ним. Про боргові зобов`язання їй достеменно не відомо, однак вона чула розмови про тиск та про те, що у відповідача нібито забрали автомобіль. Також пояснила, що обладнання підприємства було вивезено, однак конкретних обставин цього вона не знає.
Свідок ОСОБА_13 пояснив, що був знайомий як зі ОСОБА_7 , так і з ОСОБА_2 , однак близькими друзями зі ОСОБА_7 не був. Зазначив, що ОСОБА_7 розповідав йому про бізнес, у який вкладав кошти, та цікавився особою ОСОБА_2 . Свідку було відомо, що ОСОБА_7 вкладав кошти у бізнес ОСОБА_2 та давав йому кошти у борг, однак чи надавалися вони для особистих цілей, йому невідомо. Також свідок пояснив, що знав про розписку на значну суму, однак від ОСОБА_7 про її зміст не чув. Свідок зазначив, що не був очевидцем погроз, але чув від сторонніх осіб про наявність конфлікту між сторонами. Крім того, він радив ОСОБА_2 звернутися до правоохоронних органів.
Свідок ОСОБА_14 пояснив, що є рідним братом ОСОБА_8 та саме він познайомив ОСОБА_8 з ОСОБА_2 . Про розписку на суму 206 000 доларів США йому стало відомо зі слів брата та ОСОБА_2 . Свідок зазначив, що ОСОБА_7 бачив лише декілька разів, особисто при спілкуванні ОСОБА_7 з ОСОБА_2 присутній не був. За його поясненнями, такі кошти для особистих цілей ОСОБА_2 не надавалися, а кошти бралися для бізнесу. Свідок також повідомив, що чув про погрози, залякування, вилучення автомобіля та майна, однак безпосереднім очевидцем таких подій не був. Також йому невідомо, чи повертав ОСОБА_2 кошти ОСОБА_7 та які саме кошти відпрацьовував ОСОБА_8 .
Оцінюючи показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у сукупності з іншими доказами у справі, суд виходить з такого.
Показання свідків підтверджують факт існування між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 тривалих фінансових та ділових відносин, пов`язаних із веденням підприємницької діяльності та передачею грошових коштів. Разом з тим більшість свідків безпосередньо не були присутні при передачі всієї суми коштів, зазначеної у розписці від 18 травня 2017 року, а тому їхні пояснення у цій частині ґрунтуються переважно на інформації, отриманій від інших осіб.
Суд бере до уваги показання свідка ОСОБА_8 у тій частині, де він підтвердив факт існування фінансових взаємовідносин між сторонами, свою присутність під час підписання боргової розписки як свідка та відсутність безпосередніх погроз під час зафіксованих ним зустрічей. Водночас його пояснення щодо окремих сум коштів та характеру взаємовідносин сторін оцінюються судом як допоміжні, оскільки свідок підтвердив, що не був присутній при передачі усіх коштів та не володів інформацією щодо всіх фінансових операцій між сторонами.
Показання свідків суд оцінює критично в частині тверджень про нібито здійснення погроз, психологічного тиску, незаконне утримання майна та примушування відповідачів до підписання боргових документів, оскільки такі відомості здебільшого отримані ними зі слів відповідачів або інших осіб та не ґрунтуються на безпосередньому сприйнятті відповідних обставин.
Крім того, жоден із допитаних свідків не підтвердив факт застосування до відповідачів фізичного насильства чи конкретних погроз під час підписання розписки, а також не надав відомостей про звернення відповідачів до правоохоронних органів із заявами щодо таких дій. Натомість із матеріалів справи вбачається, що відповідачі протягом тривалого часу не вживали жодних заходів для оскарження підписаних ними документів або захисту своїх прав.
Також суд враховує, що значна частина показань свідків стосувалася корпоративних відносин між учасниками ТОВ «ТД «Бумажник», обставин діяльності підприємства, долі обладнання, виробничих потужностей та інших господарських питань, які не входять до предмета доказування у даній справі про стягнення заборгованості за договором позики.
За таких обставин суд доходить висновку, що показання свідків не спростовують належними та допустимими доказами факт укладення між сторонами договору позики, отримання відповідачем грошових коштів та існування невиконаного боргового зобов`язання, підтвердженого письмовими документами, а тому оцінюються судом у сукупності з іншими доказами відповідно до вимог статті 89 ЦПК України.
Оскільки факт отримання коштів та наявність заборгованості повністю підтверджуються належними й допустимими письмовими доказами, а відповідачами не спростовані, суд приходить висновку про повне задоволення позовних вимог. 
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 15 745 грн 60 коп. у рівних частках (по 7 872 грн 80 коп. з кожного). 
Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 1046, 1049, 1216, 1218 ЦК України, ст.ст. 61, 65 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд 
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості - задовольнити. 
Стягнути солідарно з  ОСОБА_2  (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) та  ОСОБА_4  (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) заборгованість за договором позики (розпискою) у розмірі 174 475 (сто сімдесят чотири тисячі чотириста сімдесят п`ять) доларів США, що станом на дату подання позову за курсом Національного банку України еквівалентно 7 203 915 (сім мільйонів двісті три тисячі дев`ятсот п`ятнадцять) гривень 72 копійки. 
Стягнути з  ОСОБА_2  (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 872 (сім тисяч вісімсот сімдесят дві) гривні 80 копійок. 
Стягнути з  ОСОБА_4  (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 872 (сім тисяч вісімсот сімдесят дві) гривні 80 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя          Н.О. Петренко