ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 677/750/25
Провадження № 22-ц/820/1371/26

Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.
розглянув в порядку ч 1 ст 369 ЦПК України цивільну справу № 677/750/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», яка подана його представником – Жилко Тетяною Володимирівною, на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 30 березня 2026 року у складі судді Шовкуна В.О. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд
в с т а н о в и в :
У квітні 2025 року ТзОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 110211850 від 05.11.2013 року в розмірі 90068,18 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту – 29966,12 грн.; заборгованість за відсотками – 32014,99 грн.; заборгованість за комісією – 28087,07 грн та судові витрати.
В обґрунтування позову товариство зазначало, що 05.11.2013 року між ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 110211850, за умовами якого відповідачу було відкрито поточний рахунок та надано кредит, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору.
Позивач посилався, що термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТзОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» вимушене звернутись із даним позовом.
Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідачки перед позивачем за кредитним договором № 110211850 від 05.11.2013 року становить 90068 грн. 18 коп., а саме: заборгованість за тілом кредиту – 29966,12 грн.; заборгованість за відсотками – 32014,99 грн.; заборгованість за комісією – 28087,07 грн.
25.07.2024 року АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТзОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» уклали договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, згідно якого ТзОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ «БАНК ФОРВАРД», включно і до ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 30 березня 2026 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 110211850 від 05.11.2013 року, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 12000 грн, судовий збір в сумі 322,66 грн та витрати на професійну правничу допомоги у сумі 932,40 грн, в іншій частині вимог – відмовлено.
ТзОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, яким частково задоволено позовні вимоги та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Представник апелянта посилається, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, відповідно до пункту 1.4.1 кредитного договору, позичальник погодилась з тим, що складовою та невід`ємною частиною договору про Картку є Умови надання та обслуговування платіжних карток та Тарифи по карткам, з якими Позичальник ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розуміє, та положень яких зобов`язується неухильно дотримуватись. Умови надання та обслуговування платіжних карток, на які посилається позивач, є типовими умовами публічного договору приєднання, що розміщувалися банком у вільному доступі та застосовувалися до всіх клієнтів, які укладали відповідні договори про відкриття карткового рахунку та встановлення кредитного ліміту. Згідно з Умовами надання та обслуговування платіжних карток, банк на свій розсуд за необхідністю міг збільшити ліміти клієнтам. Довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту видавалася на строк кредиту. В довідці про умови кредитування ПАТ «Банк Русский Стандарт» прописана орієнтовна сукупна вартість кредиту строком на 60 місяців, у разі повного повернення кредиту щомісячними рівними платежами. Разом з тим зазначена довідка має інформаційний характер та відображає орієнтовні показники вартості кредиту на момент укладення договору і не встановлює остаточний фіксований розмір кредитного ліміту на весь період користування кредитом, оскільки кредит надавався у формі встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, що передбачає його змінний характер залежно від використання кредитних коштів позичальником. 
Представник апелянта вказує, що в даному випадку, в деяких періодах, нараховані відсотки та комісії погашалися за рахунок кредиту, тобто Банк збільшив ліміт по карті і за рахунок цього ліміту відбувалося погашення, відповідно збільшувалась заборгованість по договору. Зазначене підтверджується виписками по рахунку, які містяться у матеріалах справи, з яких вбачається, що у відповідні періоди позичальник власні кошти на рахунок не вносила, а погашення заборгованості здійснювалося за рахунок кредитних коштів у межах встановленого банком кредитного ліміту. Крім того, клієнт, при укладенні договору з банком, дає згоду, що ліміт встановлюється за рішенням банку та в розмірі на його розсуд, при цьому банк повідомляє клієнта про новий розмір ліміту в Рахунку – виписці. Факт використання Позичальником кредитних коштів у розмірі, що перевищує первісно встановлений кредитний ліміт, а також відсутність заперечень з її боку щодо такого використання свідчить про погодження позичальником зміни розміру кредитного ліміту шляхом вчинення певних дій. Тому, враховуючи той факт, що відповідачка продовжувала користуватись кредитним лімітом після спливу 60 місяців, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту слід вважати такою, що не регулює подальші кредитні правовідносини сторін у частині визначення остаточного розміру кредитної заборгованості, відтак Банком правомірно було збільшено ліміт на суму, що відповідала Кредиту з врахуванням нарощених процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості.
Виписка по особовим рахункам угоди № 110211850 від 05.11.2013 року є належним доказом на підтвердження перерахування кредитних коштів на рахунок відповідачки.
Також посилається, що відповідно до п. 7.4 кредитного договору, Банк в повному обсязі повідомив Клієнта про порядок обчислення процентних доходів, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій, предмет кожної супутньої послуги, обґрунтування вартості супутньої послуги, правило за яким змінюється процентна ставка за кредитом, фінансові умови Договору про картку містяться також в Умовах по карткам. Таким чином, твердження суду про відсутність погодженого сторонами порядку нарахування комісій не відповідає змісту кредитного договору, який прямо передбачає застосування Умов надання та обслуговування платіжних карток та Тарифів як його невід`ємної складової частини. У разі незгоди із запропонованими змінами клієнт мав можливість відмовитися від подальшого користування кредитом та достроково припинити дію договору. Разом з тим, ОСОБА_1 не зверталась до банку з вимогою про дострокове припинення договору та продовжувала користування кредитним лімітом, що свідчить про погодження нею умов договору, у тому числі змінених тарифів та розміру комісійної винагороди, шляхом вчинення конклюдентних дій
Крім того, суд першої інстанції безпідставно не надав належної оцінки доказам, що містяться у матеріалах справи та безпосередньо підтверджують порядок нарахування процентів за кредитним договором, які нараховувалися на залишок грошових коштів на рахунку, як це передбачено Тарифами. Проценти нараховуються щомісячно, виходячи з розрахунку фактичного залишку коштів на кінець кожного дня, та виплачуються шляхом зарахування на рахунок в останній робочий день місяця. При їх нарахуванні береться фактична кількість днів у місяці та 365/366 днів у році. У випадку (часткової) не оплати платежу за основним боргом до наступної розрахункової дати (включно) така неоплачена сума відноситься до простроченого боргу. Проценти по кредиту нараховуються банком і належать до сплати клієнтом по ставці, вказаній в тарифах. Отже, нарахування процентів, підтверджуються довідкою про умови кредитування, виписками по рахунку, розрахунком заборгованості та фактичними діями позичальника щодо користування кредитними коштами і часткової сплати процентів. Крім того, тривале користування кредитними коштами та здійснення платежів у рахунок погашення процентів свідчить про прийняття позичальником умов кредитування, у тому числі щодо порядку нарахування процентів.
ОСОБА_1 та її представник – адвокат Денисов М.С. подали відзив на апеляційну скаргу, посилаються, що рішення суду є законним та обґрунтованим, адже матеріали справи не містять достатніх та належних доказів укладення кредитного договору № 110211850 у належній формі. П. 3.6 оферти містить посилання на сайт rsb.ua як на джерело умов договору, однак зазначений сайт є недоступним (порожнім), що підтверджується скріншотом, доданим представником відповідачки до матеріалів справи в суді першої інстанції. Відповідно, умови договору, на які посилається позивач, фізично не могли бути доведені до відома відповідачки у спосіб, передбачений офертою. Капіталізація відсотків та комісій шляхом їх «погашення» за рахунок штучно збільшеного кредитного ліміту (нарахування відсотків на відсотки) без прямої письмової згоди споживача суперечить ст. 1048 Цивільного кодексу. Оферта, що міститься у матеріалах справи, не містить номера договору № 110211850, тоді як розрахунок заборгованості складено саме за цим номером. Зв`язок між анкетою № 159097425, офертою та кредитним договором позивачем не доведено. На підтвердження своїх вимог позивач надав виписку по рахунку та розрахунок заборгованості, якій суд першої інстанції дав належної оцінки, а виписка по рахунку є технічним первинним документом, що фіксує рух коштів і не підтверджує факт видачі кредиту та здійснення часткових платежів, також не доводить правомірність нарахувань понад погоджений ліміт та у відсутність тарифів, оферта та анкета не містять номера договору № 110211850, що ставить під сумнів тотожність документів, наданих до суду, та договірних відносин, на які посилається позивач.
Представник відповідачки вказує, що з матеріалів справи не вбачається факту надання Відповідачці повної та достовірної інформації про умови кредитування, у тому числі про тарифи та комісії, у спосіб, що виключав би їх оспорення. Часткова сплата Відповідачкою заборгованості свідчить про не є беззастережним визнанням усіх нарахувань банку, здійснених за межами погоджених умов, а також того, що усі умови, на які посилається позивач дійсно існували. Апелянт у скарзі стверджує, що виписка по рахунку є належним доказом. Однак, Виписка фіксує технічний рух коштів, але не доводить правомірність нарахувань та відповідність їх умовам договору, погодженим сторонами.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Судом встановлено, що 05.11.2013 року ОСОБА_1 заповнила Анкету № 159097425 та підписала Заяву (оферту) № 110211850 до цієї Анкети.
20.11.2013 року відповідачкою підписано Довідку про умови кредитування у ПАТ «Банк Русский Стандарт».
Відповідно до статуту АТ «Банк Форвард», останній є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Русский Стандарт».
25.07.2024 року АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал» уклали договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «БАНК ФОРВАРД», включно і до ОСОБА_1 .
Відповідно до виписки по особовому розрахунку відповідачки вбачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, періодично здійснюючи погашення заборгованості, при цьому відповідачко здійснено погашення заборгованості за тілом кредиту на суму 130575,50 грн та на погашення процентів за користування кредитом 36083,49 грн, в загальному на суму 166658,9 грн.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги: заборгованість за тілом кредиту – 29966,12 грн.; заборгованість за відсотками - 32014,99 грн.; заборгованість за комісією – 28087,07 грн.
29 липня 2022 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , та змінила призвіще на Скемську.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
В силу ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» обґрунтовувало свій позов тим, що між ПАТ «Банк Русский Стандарт» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак, остання не виконала зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
На підтвердження вказаних обставин ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надало суду першої інстанції: Заяву (оферти) № 110222850 від 05.11.2013 року, Анкету № 159097425 до Заяви (Оферти), опитувальник клієнта-фізичної особи, довідку про умови кредитування, розрахунок заборгованості за договором № 110222850 від 05.11.2013 року, виписку по особовим рахункам.
Як видно з Заяву (оферти) № 110222850 від 05.11.2013 року, відповідачка звернулася до банку з пропозицією надання та використання платіжної картки, при цьому у підписаній заяві вказано, що розмір бажаного кредитного ліміту складає 5 000 грн, ставка по ліміту 55% річних, щомісячна комісія за РКО 0 грн. 
Відповідно до довідки ПАТ «Банк Русский Стандарт» про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках продукту до кредитного договору № 110211850 від 05.11.2013 року, сторони передбачили, що сума кредиту (розмір кредитного ліміту) до 12000 грн., строк кредиту 60 міс., участь у програмі страхування 1 %, процентна ставка за кредитом 49 %, комісія за зняття готівки за рахунок кредиту 4,9%, абонентська плата за надання виписок по рахунках клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою Послуги «СМС-сервіс» (щомісячно) 10 грн., орієнтовна сукупна вартість кредиту (в процентному виразі) 74,18%, орієнтовна сукупна вартість кредиту (в грошовому виразі) 4897,73 грн.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості Скемська (Ейсмонт) має заборгованість за тілом кредиту – 29966,12 грн.; заборгованість за відсотками - 32014,99 грн, при цьому банком застосована процента ставка 55%; заборгованість за комісією – 28087,07 грн, з урахуванням тарифу 4%.
Разом з цим, як встановлено судом підписана Заява (оферти) № 110222850 від 05.11.2013 року та довідка щодо умов кредитування мають певні відмінності, зокрема щодо розміру тіла кредиту та процентної ставки за користування кредитними коштами та нарахування комісії.
Пунктом 1.4.1 Заяви (Оферти) визначено, що позичальник погодилась з тим, що складовою та невід`ємною частиною договору про Картку є Умови надання та обслуговування платіжних карток та Тарифи по карткам, з якими Позичальник ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розуміє, та положень яких зобов`язується неухильно дотримуватись. 
Однак, в матеріалах справи відсутні Умови надання та обслуговування платіжних карток та Тарифи по карткам, як і відсутні докази підписання позичальницею Умов та Правил надання банківських послуг, тому відсутні підстави вважати, що сторони погодили всі істотні умови кредитування.
Отже з врахуванням відмінностей щодо умов кредитування в Заяві (оферти) № 110222850 від 05.11.2013 року (кредитний ліміт 5 000 грн, ставка по ліміту 55% річних, щомісячна комісія за РКО 0 грн) та довідці про умови кредитування (сума кредиту (розмір кредитного ліміту) до 12000 грн., строк кредиту 60 міс., участь у програмі страхування 1 %, процентна ставка за кредитом 49 %, комісія за зняття готівки за рахунок кредиту 4,9% тощо, на які як на умови укладеного кредитного договору посилається позивач, суд вважає, що позивачем не доведено саме на яких умовах кредитування, в тому числі і процентної ставки за користування кредитом, укладено з відповідачем вищевказаний кредитний договір. 
Також, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді можливість зміни банком в односторонньому порядку умов кредитування, зокрема в частині тіла кредиту та процентної ставки за користування кредитними коштами.
Пункти Заяви (Оферти) лише містять загальні фрази про ознайомлення з усіма умовами кредитування, при цьому вказано, що повна версія Умов, Правил і Тарифів надання банківських послуг розміщена на сайті банку.
Таким чином, за відсутності достатніх доказів про конкретно запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.
З огляду на встановлені обставини не є належним доказом заборгованості наданий до суду представником позивача розрахунок розміру заборгованості. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що сума заборгованості за тілом кредиту в сумі 29966,12 грн та процентами за користування кредитом в сумі 32014,99 грн. не доведена належними доказами, при цьому судом стягнуто з відповідачки на користь позивача 12 000 грн тіла кредиту і відповідачка з рішенням суду в цій частині погодилася, в апеляційному порядку на оскаржила.
Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду щодо того що розрахунок заборгованості в частині відсотків є необґрунтованим, оскільки позивачем достеменно не доведено саме на яких умовах щодо розміру відсотків за користування кредитом укладено кредитний договір, а крім того позивач вже сплатила на погашення тіла кредиту 130575,99 грн. та процентів 36083,49 грн.
Варто зазначити, що у довідці про умови кредитування вказано, що строк надання кредиту 60 місяців (5 років), заборгованість за кредитом нарахована за період з 05.11.2013 року по 24.07.2024 року, однак в матеріалах справи відсутні докази щодо пролонгації строку кредитування та умови такої пролонгації.
Крім того, умовами договору не передбачено, за які саме послуги має сплачуватися вказана комісія, яка нарахована банком з огляду на тариф 4%.
Згідно правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 у справі №755/11648/15-ц, якщо договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником, такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер як споживчого, відтак, і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі, комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.
Разом з тим, відповідно до частин першої-другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Згідно з частиною 6 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.
До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем визначена комісія у розмірі 28 087,07 грн.
Які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, у договорі не зазначено. Посилання на те, що комісія надається за надання кредиту, є загальним та не уточнює саме вид наданих послуг.
Наявні у матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг, за які позивачем встановлена комісія.
Зважаючи на зазначене висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні заборгованості за комісією є правильним.
Доводи апеляційної скарги про те, що наданий до суду розрахунок заборгованості за процентами відповідає погодженим між сторонами умовам кредитного договору, що наявні у справі матеріали не містять доказів, які б спростовували такий розрахунок, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.
Доводи та вимоги апеляційної скарги, в межах яких суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», яка подана його представником – Жилко Тетяною Володимирівною, залишити без задоволення.
Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 30 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 16 червня 2026 року.

Суддя       А.М. Костенко
Л.М. Грох 
Т.О. Янчук