ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
23 червня 2026 року 	м.Суми	

Справа №587/235/20 
Номер провадження 22-ц/816/2323/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Сидоренко А. П. (суддя-доповідач),
суддів - Собини О. І. , Нестеренка М. В. 
за участю секретаря судового засідання - Овчаренко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Климова Костянтина Валерійовича на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2026 року постановлену в м. Суми у складі судді Северинової А.С. в цивільній справі № 587/235/20 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Капіталресурс», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк», Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про заміну стягувача та видачу дубліката виконавчого листа, - 

в с т а н о в и в :

20 квітня 2026 року представник ТОВ «Капіталресурс» звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з вказаною заявою, у якій просив замінити стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» на його правонаступника - ТОВ «Капіталресурс» у виконавчому листі № 587/235/20, виданому 17 серпня 2022 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу та видати дублікат виконавчого листа.
Заяву мотивовано тим, що рішенням суду з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором, на виконання якого 17 серпня 2022 року видано виконавчий лист № 587/235/20.
Заявник зазначав, що 22 серпня 2025 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Капіталресурс» укладено договір факторингу № 8-22-08/2025, відповідно до якого до заявника перейшли права вимоги за низкою кредитних договорів, у тому числі за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1 .
Також заявник посилався на те, що на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 70566672 з виконання зазначеного виконавчого листа. 13 червня 2025 року державним виконавцем ВДВС зазначене виконавче провадження було завершене, оригінал виконавчого листа направлено стягувачу. Станом на час звернення до суду оригінал виконавчого листа на адресу стягувача не надходив, згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження жодних відкритих виконавчих проваджень про стягнення боргу з боржника на підставі цього виконавчого листа немає.
Посилаючись на наведені обставини, ТОВ «Капіталресурс» просило замінити стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» на його правонаступника – ТОВ «Капіталресурс» у виконавчому листі № 587/235/20 та видати дублікат виконавчого листа.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2026 року заяву ТОВ «Капіталресурс» задоволено. Замінено стягувача – АТ КБ «ПриватБанк» на правонаступника – ТОВ «Капіталресурс» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа у справі № 587/235/20 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вирішено видати дублікат виконавчого листа у справі № 587/235/20 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Не погоджуючись із цією ухвалою суду першої інстанції в частині видачі дубліката виконавчого листа, представник ОСОБА_1 – адвокат Климов К.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ТОВ «Капіталресурс» щодо видачі дубліката виконавчого листа та стягнути на його користь понесені судові витрати.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що заявником не доведено факту втрати виконавчого листа. Саме лише неотримання поштового відправлення після завершення виконавчого провадження не свідчить про втрату виконавчого документа. При цьому ТОВ «Капіталресурс» не надало жодних доказів вжиття заходів щодо його розшуку. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов висновку про втрату виконавчого листа на підставі припущень, що суперечить вимогам частини шостої статті 81 ЦПК України.
Апелянт також посилається на практику Верховного Суду, згідно з якою дублікат виконавчого документа видається лише у разі доведення факту втрати його оригіналу. На його думку, сама лише відсутність виконавчого листа у стягувача не є достатньою підставою для видачі дубліката, а заявником не наведено та не підтверджено доказами обставин його втрати. 
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав виконавчий лист втраченим, не встановивши відповідних обставин та не дослідивши належних доказів.
Крім того, апелянт зазначає, що видача дубліката виконавчого листа за відсутності належних доказів втрати його оригіналу створює ризик існування двох виконавчих документів одночасно та можливості подвійного стягнення. Вказує, що суд першої інстанції не перевірив місцезнаходження оригіналу виконавчого листа та не з`ясував, чи не перебуває він на виконанні, чим, на його думку, порушив майнові права боржника.
10 червня 2026 року представник АТ КБ «ПриватБанк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду – без змін.
Зазначав, що 22 серпня 2025 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Капіталресурс» укладено договір факторингу, за яким до останнього перейшли права вимоги за кредитним договором боржника ОСОБА_1 
13 червня 2025 року виконавчий лист № 587/235/20 було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». На момент відступлення права вимоги (22 серпня 2025 року) оригінал виконавчого документа фактично був відсутній у Банку, оскільки після завершення виконавчого провадження поштова кореспонденція з оригіналом документа не була отримана стягувачем.
У зв`язку із зазначеним, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для видачі його дубліката. Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.
11 червня 2026 року представник ТОВ «Капіталресурс» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін. Зазначав, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для видачі дубліката виконавчого листа відповідають вимогам закону та правовим висновкам Верховного Суду. Вказував, що оригінал виконавчого листа відсутній як в органі державної виконавчої служби, так і у стягувача, а тому факт його втрати доведений. Вважав, що доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та не містять підстав для скасування ухвали.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на зазначені положення процесуального закону апеляційний перегляд справи здійснюється в межах заявлених вимог, тобто в частині вирішення питання про видачу дублікату виконавчого листа, в іншій частині ухвала суду не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З матеріалів справи встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 травня 2022 року з урахуванням виправлень, внесених ухвалою цього ж суду від 26 травня 2022 року, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 36219 грн 86 коп. та судовий збір в сумі 1510 грн 07 коп. (том 1, а.с. 157-160, 161).
Постановою Сумського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Климова К.В. задоволено частково. Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 травня 2022 року в частині вирішення вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та в частині розподілу судових витрат змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21 липня 2014 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 11113 грн 62 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 463 грн 28 коп. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 відшкодування судового збору, сплаченого за апеляційний перегляд справи в суді першої інстанції у розмірі 967 грн 34 коп. (том 1, а.с. 213-216).
Постановою старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Джамалова Е.Х. від 13 червня 2025 року виконавчий лист № 587/235/20, виданий 17 серпня 2022 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 11113 грн 62 коп. повернуто стягувачу на підставі п. 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (том 2, а.с. 15).
22 серпня 2025 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Капіталресурс» було укладено договір факторингу № 8-22-08/2025, відповідно до якого АТ КБ «ПриватБанк» відступило ТОВ «Капіталресурс» належні йому права вимоги до позичальників, зазначені у реєстрі боргових зобов`язань, у тому числі до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором (том 2, а.с. 6 зворот – 11, 13 зворот).
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий лист № 587/235/20 був пред`явлений до виконання та постановою державного виконавця від 13 червня 2025 року повернутий стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим строк пред`явлення виконавчого документа до виконання перервався та почав обчислюватися з дня його повернення.
Суд також установив, що на підставі договору факторингу від 22 серпня 2025 року до ТОВ «Капіталресурс» перейшли права вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до боржника, а тому наявні підстави для заміни стягувача його правонаступником.
Крім того, суд дійшов висновку про втрату виконавчого листа та, враховуючи, що строк для його повторного пред`явлення до виконання не сплив, визнав наявними підстави для видачі дубліката виконавчого листа.
З висновками викладеними у оскаржуваній ухвалі погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на таке.
Як вбачається з п.17.4 Перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності 15 грудня 2017 року до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документу до виконання.
Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Згідно п. 1 ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
13 червня 2025 року старшим державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Джамаловим Е.Х. винесено постанову про повернення виконавчого листа № 587/235/20 від 17 серпня 2022 року стягувачу. 
У постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі №910/18165/13 зроблено висновок, що «після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується».
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За змістом ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень.
У п.1 ч.1 ст.3 цього закону вказано, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчого листа та виконавчому листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Матеріали справи не містять відомостей про те, що рішення суду у справі №587/235/20 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості виконано.
Видача дубліката виконавчого листа передбачена законодавством, зокрема, у разі його втрати.
Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
Дублікат виконавчого документа - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа.
Від оригіналу зазначений документ відрізняється лише спеціальною позначкою «Дублікат».
У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №263/4331/18 вказано, що сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.
Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі №2-6471/06.
У рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року №3-рп/2010 у справі №1-7/2010 встановлено, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.
У Постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі №916/922/16 стверджується, що за встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката виконавчого листа не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат виконавчого листа має повністю відтворювати втрачений виконавчий лист, у тому числі містити дату його видачі.
Натомість відсутність виконавчого листа у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.
Верховний Суд у справі №10/339/10 у постанові від 26 грудня 2019 року зазначив: «дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Від оригіналу він відрізняється лише спеціальною позначкою «Дублікат».
ГПК України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу.
За умови встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, зокрема містити й дату його видачі.
Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права».
За аналогією таку правову позицію можна застосувати й до правовідносин щодо видачі дубліката виконавчого листа у цивільній справі.
Також суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23 вересня 2020 року у справі №127/2-3538/10: «аналізуючи пункт 17,4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу.
Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили».
Факт відсутності виконавчих документів у стягувача/заявника та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що їх було втрачено (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №2-6471/06, провадження №61-11034св19).
Видача дубліката втраченого виконавчого листа є необхідною умовою для завершення судового провадження.
При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили.
У цій справі стягувач стверджував, що оригінал виконавчого листа у нього відсутній, вказаний виконавчий документ на його адресу не надходив, на виконанні у виконавчій службі не перебуває.
Факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що оригінал виконавчого документа втрачено, що унеможливлює виконання рішення суду. 
Доказів, що оригінал виконавчого документа був вручений стягувачу матеріали, справи не містять.
Слід зазначити, що ЦПК України, як і Закон України «Про виконавче провадження», не передбачає форми конкретного доказу про втрату виконавчого документа, а, отже, за сукупності факту неотримання виконавчого документа стягувачем, що підтверджується відсутністю підтвердження отримання ним документа і відсутності виконавчого документа в органах виконавчої служби, то таке свідчить про втрату виконавчого документа. 
Аналогічний за змістом висновок наведений Верховним Судом у постановах від 20 листопада 2024 року у справі № 214/4092/15, від 19 березня 2025 року у справі № 450/2311/21.
Представник ТОВ «Капіталресурс» звернувся до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа у 20 квітня 2026 року, тобто в межах трирічного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа строк для його повторного пред`явлення не закінчився, а станом на день розгляду справи рішення суду не виконано та в ході примусового виконання рішення виконавчий лист було втрачено.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються і не дають суду підстав для зміни або скасування судового рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.
Видача стягувачу ТОВ «Капіталресурс» дубліката виконавчого листа № 587/235/20 не порушує права ОСОБА_1 та не покладає на нього будь-яких додаткових зобов`язань, оскільки дублікат виконавчого листа повністю відтворює втрачений виконавчий лист, у тому числі містить дату його видачі. 
При цьому апелянтом не надано доказів на підтвердження наявності ризику існування двох виконавчих документів одночасно, а такі доводи апеляційної скарги є припущеннями.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 367-369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

В задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Климова Костянтина Валерійовича відмовити.
Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2026 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий -  	А. П. Сидоренко	

Судді: О. І. Собина 

М. В. Нестеренко