ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 380/12408/25
адміністративне провадження № К/990/42253/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого-судді - Мацедонської В. Е.,
суддів: Білак М. В., Мельник-Томенко Ж. М.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинення дій, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року (суддя-доповідач Глушко І. В., судді: Затолочний В. С., Судова-Хомюк Н. М.),
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
У червні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради (далі - відповідач, Личаківська райадміністрація), у якому просив:
- визнати порушення права на звернення Личаківською райадміністрацією, а саме: неналежний розгляд заяви позивача від 06 березня 2025 року та необґрунтованість відповіді на заяву; неправомірна та незаконна відмова в розгляді заяви від 06 березня 2025 року;
- зобов`язати відповідача провести повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 06 березня 2025 року згідно вимог законодавства про звернення громадян та з урахуванням висновків адміністративного суду. 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідачем порушено процедуру розгляду його заяви, зокрема статтю 40 Конституції України та статті 15, 18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», при цьому Личаківська райадміністрація умисно ухиляється від надання відповіді на звернення позивача по суті поставлених питань.
ІІ. Установлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, судове рішення суду апеляційної інстанції та мотиви його ухвалення.
06 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Личаківської райадміністрації з заявою, у якій повідомив про недоліки в діяльності державних органів з питань благоустрою міста та просив надати пояснення щодо виявлених недоліків.
У відповідь на цю заяву, листом Личаківської райадміністрації від 10 березня 2025 року № 33-вих-34413 повідомлено про відсутність підстав для надання відповіді на заяву позивача, оскільки у провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебуває справа № 380/23360/24 за позовом ОСОБА_1 до Личаківської райадміністрації, третя особа: Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії. Предметом цієї справи є саме ті питання, які містяться у заяві ОСОБА_1 від 06 березня 2025 року, а тому відповідь на них відповідачем була надана у рамках справи № 380/23360/24.
Уважаючи, що відповідачем протиправно не розглянуто заяву і не надано відповіді по суті поставлених питань, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів, визначених Законом України «Про звернення громадян».
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Личаківської райадміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії повернуто позивачеві на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у зв`язку з неусуненням позивачем недоліків позовної заяви (не сплачено судовий збір). При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, оскільки ним не було подано належних документів, які б підтверджували скрутне матеріальне становище позивача.
Уважаючи таке судове рішення протиправним, ОСОБА_1 звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року. 
Восьмий апеляційний адміністративний суд постановив ухвалу від 08 вересня 2025 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без руху. Запропонував особі, яка подала апеляційну скаргу, протягом десяти днів з моменту отримання ухвали, виконати вимоги даної ухвали та усунути недоліки апеляційної скарги, шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у цей же строк. Водночас, суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, мотивуючи тим, що надана позивачем довідка з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків не є достатнім доказом підтвердження його незадовільного майнового стану, оскільки не містить відомостей про майновий стан заявника за попередній 2024 рік, а містить інформацію про суми доходу лише за четвертий квартал 2024 року. Інші надані в підтвердження доводів про наявність передбачених пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» обставин копії судових рішень не є належними доказами в обґрунтування підстав для звільнення скаржника від сплати судового збору.
На виконання цієї ухвали, 19 вересня 2025 року ОСОБА_1 подав клопотання, у якому зазначив, що відомості, які містяться у витязі з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, що доданий до апеляційної скарги, стосуються періоду з січня 2024 року по квітень 2025 року, а тому висновки суду апеляційної інстанції про ненадання доказів на підтвердження скрутного матеріального стану позивача є помилковими. Крім того, позивач повідомив суд, що він додатково звернувся до ДПС України з запитом щодо процедури оформлення витягів з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків та їх достовірності. При цьому, позивач повторно просив суд звільнити його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року про повернення позовної заяви у справі №380/12408/25 відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 380/12408/25 повернуто скаржнику.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач у строк, установлений ухвалою суду від 08 вересня 2025 року, не усунув недоліки апеляційної скарги.
Восьмий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки ним не надано належних доказів, які б свідчили про неможливість такої сплати. 
Водночас, суд апеляційної інстанції наголосив, що питання щодо звільнення від сплати судового збору знаходиться у межах суддівського розсуду, який може бути реалізований за наявності певних обставин, які мають бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами скрутного майнового стану сторони. Звільнення від сплати судового збору є дискреційним правом, а не обов`язком суду, можливість реалізації якого пов`язується з майновим станом особи. Для звільнення від сплати судового збору заявник має довести існування фінансових труднощів та такого майнового стану, що надає підстави вважати за можливе звільнити таку особу від сплати судового збору. Однак, позивач не довів указаних обставин.
ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
15 жовтня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року. Окрім цього, ОСОБА_1 подав до касаційного суду клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання цієї касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору задоволено. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги. Відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі частини третьої статті 328 КАС України.
ІV. Касаційне оскарження
У касаційній скарзі позивач просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, а справу направити до Восьмого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
На обґрунтування позиції скаржник посилався на те, що висновки суду апеляційної інстанції про недоведеність позивачем неможливості сплати ним судового збору є помилковими. ОСОБА_1 уважав, що ним надано усі необхідні документи, які свідчать про його скрутне матеріальне становище, проте суд апеляційної інстанції не надав їм належну оцінку. Також позивач стверджував, що доступ до правосуддя не може бути обмежений через несплату особою судового збору у разі відсутності такої можливості. 
18 листопада 2025 року Личаківська райадміністрація подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просила відмовити в її задоволенні, ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін. Уважала, що звертаючись з цим позовом, ОСОБА_1 зловживав своїми процесуальними правами, оскільки листом від 10 березня 2025 року № 33-вих-34413 надано змістовні пояснення щодо питань ОСОБА_1 , які викладені у заяві від 06 березня 2025 року. Також відповідач звернув увагу, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5 Закону України «Про судовий збір», є правом, а не обов`язком суду, навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються правила статті 169 цього Кодексу.
Вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги встановлені статтею 296 КАС України, за приписами якої визначено, що до апеляційної скарги додаються, зокрема: 1) документ про сплату судового збору. Якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору.
Частинами першою - третьою статті 169 КАС України обумовлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Поряд з цим, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).
Відповідно до статті 1 Закону № 3674-VI судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Підпунктом 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI визначено ставку судового збору з апеляційної і касаційної скарги на ухвалу адміністративного суду у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Водночас, приписами статті 8 Закону № 3674-VI передбачено підстави для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати. Так, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або
2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або
4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
При визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи. 
VІ. Висновки Верховного Суду
У силу положень статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Стаття 44 КАС України передбачає обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Також, слід зазначити те, що при обмеженні, зокрема, права на апеляційне оскарження судового рішення порушується принцип справедливого та публічного суду, що суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 (далі - Конвенція).
Так, у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium, рішення від 17 січня 1970 року, заява № 2689/65) Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення». Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Невиконання судом апеляційної інстанції своїх, законодавчо закріплених, обов`язкових повноважень щодо перегляду рішення суду першої інстанції, нівелює можливість у поновленні порушених прав та обмежує право доступу до суду (доступу до суду апеляційної інстанції), яке передбачено Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Колегія суддів уважає за доцільне зазначити, що з урахуванням вимог касаційної скарги основним питанням, яке постало перед Верховним Судом під час касаційного перегляду ухвали суду апеляційної інстанції, є визначення наявності правових підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання ним апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви. При цьому, підставою для повернення судом першої інстанції позовної заяви ОСОБА_1 слугувала несплата ним судового збору та відмова у задоволенні клопотання про звільнення позивача від такої сплати.
З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Положення Закону № 3674-VI чітко визначають підстави, за якими суд має право ухвалити рішення про звільнення особи від сплати судового збору під час подання відповідної позовної заяви (а також - апеляційної чи касаційної скарг), зокрема: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу.
Як убачається зі змісту клопотань позивача про звільнення від сплати судового збору (у тому числі, за подання апеляційної скарги), на обґрунтування скрутного матеріального становища позивач посилався на відомості його майнового стану, які містяться у витязі з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, і який складає 1 230,00 грн, що були нараховані ОСОБА_1 у 4 кварталі 2024 року.
При цьому, Суд звертає увагу, що загальний період, за який було сформовано такий витяг, складався з січня 2024 року по квітень 2025 року. Тобто, позивач надав довідку, у якій наявна інформація його річного доходу саме за попередній рік, що передував даті звернення з цим позовом (червень 2025 року).
Також Верховний Суд наголошує, що у матеріалах справи наявні й інші документи, з яких у сукупності суд міг би встановити факт щодо неможливості (можливості) позивачем сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги, а саме:
- відповідь на запит, надана Шахтарсько-Петропавлівським управлінням Синельниківської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 15 січня 2025 року № 5, про те, що ОСОБА_1 не перебував на обліку і не отримував допомогу по безробіттю; 
- лист Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» від 14 січня 2025 року № 346/2802-03-2025, у якому зазначено про відсутність у ОСОБА_1 зареєстрованих об`єктів прав інтелектуальної власності;
- лист Синельниківської районної військової адміністрації Дніпропетровської області від 16 січня 2025 року № 36-168/114-25 про те, що ОСОБА_1 не перебував і не перебуває в управлінні соціального захисту населення Синельниківської райдержадміністрації та не отримує жодного виду державних соціальних пільг;
- лист ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 17 січня 2025 року № 3482/6/04-36-01-05, у якому зазначено про відсутність відомостей про рахунки, відкриті фізичною особою ОСОБА_1 в банках (фінансових) установах;
- виписка по картці/рахунку за період з 2018 року, який належить ОСОБА_1 , видана АТ «Комерційний банк «Приватбанк» 23 січня 2025 року.
Натомість, судом апеляційної інстанції під час вирішення питання про звільнення позивача від сплати судового збору за подання апеляційної скарги взагалі не досліджено вказані вище документи і не надано їм належної оцінки у контексті встановлення дійсного матеріального стану позивача.
Поряд з цим, колегія суддів уважає за доцільне зазначити, що при вирішенні питання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майно, майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.
Більш того, у пункті 36 рішення «Беллет проти Франції» (Bellet v. France № 23805/94) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Такий підхід корелює з правовою позицією Європейського суду з прав людини, який у пункті 39 рішення по справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» (Garcia Manibardo v. Spain № 38695/97) зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «не примушує Держав-учасниць створювати апеляційні або касаційні суди. Однак, якщо такі суди існують, то гарантії, які передбачені статтею 6, повинні бути забезпечені».
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom № 8225/78), пункт 96 рішення у справі «Кромбах проти Франції» (Krombach v. France № 29731/96).
Таким чином, Суд констатує, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, а тому сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду у тому разі, якщо особою надано докази, які вона вважає достатніми і належними задля підтвердження її скрутного матеріального становища і які відповідають вимогам законодавства України.
Отже, на переконання колегії суддів, ОСОБА_1 надав до суду апеляційної інстанції усі належні докази, які свідчать про те, що розмір судового збору, який слід сплатити позивачу під час подання апеляційної скарги у цій справі, перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік, а тому Верховний Суд уважає, що суд апеляційної інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору.
Пунктом 2 частини першої статті 349 КАС України установлено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
З огляду на зазначене Суд уважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для повернення апеляційної скарги, а тому касаційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати з направленням справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
З огляду на відсутність понесених судових витрат та результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись статтею 341, 345, 349, 353, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року скасувати.
Справу направити до Восьмого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя В. Е. Мацедонська
Судді М. В. Білак
Ж. М. Мельник-Томенко