Справа №295/6886/26
Категорія 357
1-кп/295/923/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.05.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026060600000060 від 12.01.2026, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Коростишів, неодруженого, маючого на утримані малолітню дитину, офіційно непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Постановою Корольовського районного суду м. Житомир від 21.10.2024 у справі № 296/7923/24, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років. В подальшому останнім подано апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду та 05.02.2025 постановою Житомирського апеляційного суду у справі 296/7923/24, яка набрала законної сили, рішення Корольвського районного суду м.Житомира від 21.10.2024 залишено без змін.
Крім того, постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 24.03.2025 у справі № 278/1068/25, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк сім років.
Разом із тим, постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 24.06.2025 у справі № 278/1482/25, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк сім років.
Крім того, постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 24.12.2025 у справі № 935/2297/25, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на нього накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян що становить 51000 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років.
Однак, ОСОБА_4 , який достовірно знав про наявність вказаних постанов суду, які набрали законної сили, виник злочинний умисел, спрямований на їх невиконання.
Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою невиконання постанови суду в частині позбавлення права керування транспортними засобами на 10 років, та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами держаної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та фізичними особами.
ОСОБА_4 06.01.2026 близько 07 год. 30 хв. за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 93, вчинив ДТП керуючи транспортним засобом марки «Ауді», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, при цьому не маючи права керувати таким транспортним засобом та будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим вчинив правопорушення ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126, ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та надав суду показання, які за своїм змістом відповідають викладеним в обвинувальному акті обставинам кримінального правопорушення, у вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати, зазначив, що зробив для себе належні висновки та зобов`язався не допускати у подальшому протиправних дій. 
Показання обвинуваченого послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, які ним не оспорювались, добровільності та істинності його позиції.
При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів, прокурор висловила думку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, запропонувала обмежитися допитом обвинуваченого, дослідженням документів, які характеризують особу ОСОБА_4 та матеріалів, що стосуються речових доказів.
Обвинувачений підтримав думку прокурора щодо запропонованого порядку дослідження доказів.
Зважаючи на те, що фактичні обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав їх встановленими у судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням письмових документів і матеріалів, які характеризують особу ОСОБА_4 , стосуються речових доказів.
При цьому, суд переконався у відсутності сумнівів щодо добровільності позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено про позбавлення права на оскарження в апеляційному порядку визнаних ними фактичних обставини справи.
Допитавши обвинуваченого, дослідивши надані сторонами письмові документи, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю поза розумним сумнівом та кваліфікує його діяння за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисні дії, що виразились в умисному невиконанні постанови суду, яка набрала законної сили.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує обставини та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином проти правосуддя, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений раніше не судимий у силу ст. 89 КК України, офіційно не працює, неодружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у спеціалізованих медичних закладах не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно зі ст. 67 КК України, не встановлено.
Водночас при призначенні покарання судом враховано висновок досудової доповіді Житомирського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області, яка має рекомендаційний характер, згідно з яким ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення високий, ризик небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Виправлення останнього можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить значної небезпеки для суспільства. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення  ОСОБА_4  від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на останнього обов`язку, передбаченого ч. 3 п. 4 ст. 76 КК України щодо виконання заходів, передбачених пробаційною програмою "Попередження вживання психоактивних речовин".
Зважаючи на сукупність усіх обставин і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, враховуючи позицію державного обвинувача, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 382 КК України, у виді позбавлення волі.
При цьому, призначення покарання у вигляді штрафу суд вважає недоцільним, зважаючи на те, що обвинувачений офіційно непрацевлаштований.
Разом із цим, за наявності обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, відомості про особу обвинуваченого, його критичне ставлення до вчиненого, суд погоджується із позицією прокурора та вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК України звільняє ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на максимальний строк, покладаючи на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
На переконання суду, саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, а також не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Арешт на майно не накладався. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України. Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.
Підстав для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого суд не вбачає.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, 382 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість)місяців.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. п. 2, 4 ч. 3, ст. 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- виконати заходи, передбачені пробаційною програмою "Попередження вживання психоактивних речовин".
Запобіжний захід стосовно  ОСОБА_4  до набрання вироком законної сили не обирати.
Речові докази - 5 DVD-R дисків, на яких містяться відеозаписи з нагрудних камер працівників патрульної поліції - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до ст. 165 Кримінально - виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Апеляційна скарга на вирок суду в іншій частині може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя