ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/8087/25
№ 2/183/2539/26
21 травня 2026 року       м.Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Оладенко О.С.
за участю секретаря судового засідання – Павлюк А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадженняу у приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

04.08.2025 Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № DN80FJ00000081 від 15.06.2007 у вигляді 3 відсотків річних за період з 07.04.2015 по 23.02.2022 у розмірі 20431,01 доларів США. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.06.2007 між ОСОБА_2 (надалі - позичальник) та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - в подальшому змінено назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк, позивач) був укладений кредитний договір № DN80FJ00000081. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 15.06.2007 між Банком та ОСОБА_1 (надалі – поручитель, відповідач) було укладено договір поруки. Позичальник порушила договір № DN80FJ00000081 від 15.06.2007 щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної виплати нарахованих відсотків, у зв`язку з чим за кредитним договором виникла заборгованість. 24.02.2015 рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №183/7706/14 було стягнуто з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № DN80FJ00000081 від 15.06.2007 у розмірі 98 916,56 доларів США. 27.05.2015 відкрито виконавче провадження № 47757869 з примусового виконання виконавчого листа №183/7706/14 виданого 24.02.2015 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області. 07.08.2015 у зв`язку з відсутністю у боржника доходів та майна на яке можна звернути стягнення державним виконавцем було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Однак, виконавчий лист №183/7706/14 не був направлений виконавцем на адресу Банку. 16.01.2023 ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №183/7706/14 було відмовлено у задоволені заяви банку про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. У добровільному порядку рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №183/7706/14 відповідачем не виконується. Відповідно до розрахунку заборгованості та виписок по рахункам обліку заборгованості за договором, станом на 10.07.2025 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 98019,66 доларів США, з яких 26812,58 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 45202,24 доларів США - заборгованість з процентів за користування кредитом, 12598,55 доларів США - заборгованість з комісії, 13406,29 доларів США - заборгованість з пені. Оскільки на сьогоднішній день рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №183/7706/14 відповідачем не виконано, позивач на підставі статті 625 ЦК України, заявив до стягнення три відсотки річних за період з 07.04.2015 по 23.02.2022 у розмірі 20431,01 доларів США.
Ухвалою суду від 18.08.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження, з призначенням підготовчого провадження. Ухвалою суду від 27.11.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток та усіх процесуальних документів в особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідно до ч.5 ст.14 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції на адресу зареєстрованого місця проживання. До суду повернулися поштові конверти, адресатні відповідачу, з довідкою про причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Як встановлено у ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У свою чергу, відповідач не повідомляв суд про зміну своєї адреси. Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористався, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
З урахування вищезазначеного, суд вважає, що неявка представника позивача та відповідачки у судове засідання, які належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду даної справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
15.06.2007 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № DN80FJ00000081, у відповідності до якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» надає ОСОБА_2 строковий кредит у сумі 34 160,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розміром 9,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом терміном до 14.06.2027 включно (а.с.10-12). Даний кредитний договір забезпечено договором поруки № DN80FJ00000081 від 15.06.2007, укладеним з поручителем ОСОБА_1 (а.с.13).
Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.02.2015 у справі №183/7706/14 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DN80FJ00000081 від 15.06.2007 у розмірі 98 916,56 доларів США (еквівалент 1 280 969,45 грн.), яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 26 812,58 доларів США (еквівалент 347 222,91 грн.), заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 20 033,42 доларів США (еквівалент 259 432,79 грн.), заборгованість по комісії за користуванням кредитом у розмірі 6 634,55 доларів США (еквівалент 85 917,42 грн.), пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 45 436,01 доларів США (еквівалент 588 396,33 грн.), а також судовий збір у розмірі 3 654,00 грн., а всього на суму 1 284 623,45 грн. (один мільйон двісті вісімдесят чотири тисячі шістсот двадцять три грн. 45 коп.). Дане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили (а.с.14-15).
Частиною 4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, обставини укладення кредитного договору, нарахування відсотків за його користування, не потребують доказування, оскільки встановлені рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.02.2015 у справі №183/7706/14, яке набрало законної сили.
Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції від 27.05.2015 було відкрито виконавче провадження № 47757869 з примусового виконання виконавчого листа № 183/7706/14 виданого 24.02.2015 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 1 284 623,45 грн (а.с.16). Постановою державного виконавця від 07.08.2015 повернуто виконавчий документ стягувачу (а.с.17).
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.01.2023 у справі №183/7706/14 було відмовлено у задоволені заяви Банку про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання (а.с.18-19).
Як зазначив позивач у позові, в добровільному порядку рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №183/7706/14 відповідачем не виконується.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № DN80FJ00000081 від 15.06.2007 станом на 10.07.2025 заборгованість становить 98019,66 доларів США, з яких 26812,58 доларів США- заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 45202,24 доларів США - заборгованість з процентів за користування кредитом, 12598,55 доларів США - заборгованість з комісії, 13406,29 доларів США - заборгованість з пені. 
Згідно з виписками по рахунках, відкритими позичальником ОСОБА_2 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що останньою були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів, кошти на погашення існуючої заборгованості не вносяться (а.с.28-118).
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, відсотки, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від відсотків, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
За змістом правового висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19.06.2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 вказувала про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Також чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, і не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2статті 625 Цивільного кодексу України.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18, від 19.06.2019 року у справі № 703/2718/16-ц, а також у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 року у справі № 922/795/19.
Тому позовні вимоги про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України є обґрунтованими.
До позовної заяви позивачем долучено розрахунок нарахування 3% річних за період з 07.04.2015 по 23.02.2022. Відповідно до даного розрахунку, станом на 23.02.2022 у відповідача наявна заборгованість по сплаті 3% річних у розмірі 20431,01 доларів США (а.с.119).
Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи №522/11364/15-ц (постанова від 16.10.2019 року), заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, в якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Таким чином, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, при цьому відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка ним отримана.
За таких обставин як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству і суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.
Відповідні висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16, одночасно відступивши від правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 (постанова від 02.07.2014 року) про те, що незалежно від валюти боргу валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня.
Крім того, у цій постанові Великої Палати Верховного Суду, а також у постанові від 04.07.2018 року у справі № 761/12665/14 вказано, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. Тому, у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні, стягувачу має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
Відтак, з метою уникнення двозначності під час виконання цього рішення суду, стягненню підлягає сума трьох відсотків річних виключно в іноземній валюті, без зазначення її еквіваленту у гривні.
Таким чином, зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, суд вбачає підстави для задоволення позову та присудження до стягнення заборгованість за кредитним договором у вигляді 3 відсотків річних на користь позивача у зазначеному вище розмірі.
Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.
Згідно офіційного курсу НБУ, станом на день пред`явлення позову ціна позову в еквіваленті до національної валюти становила 854279,78 грн.
Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 10251,36 грн, із застосуванням пониженого коефіцієнту за подання позовної заяви в електронній формі (а.с.6).
Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 10251,36 грн.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Таким чином, датою ухвалення рішення у даній справі є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» – задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DN80FJ00000081 від 15.06.2007 у вигляді 3 відсотків річних за період з 07.04.2015 по 23.02.2022 у розмірі 20431,01 доларів США. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 10251,36 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д;
відповідач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 . 
Повне судове рішення складено і підписано 21 травня 2026 року .

Суддя Оладенко О.С.