ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року 
м. Київ
справа №340/504/23
адміністративне провадження № К/990/30769/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
суддя-доповідач - Стародуб О.П.,
судді: Кравчук В.М., Стеценко С.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 (суддя Дегтярьова С.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 (судді Суховаров А.В., Ясенова Т.І., Головко О.В.)
в адміністративній справі №340/504/23 за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської обласної державної адміністрації, за участі заступника керівника Кіровоградської обласної прокурори в інтересах держави, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління культури і туризму Олександрійської міської ради, про визнання протиправними та скасування рішень.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
10.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати:
- розпорядження голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 07.08.1997 №261-р «Про перелік пам`яток містобудування, архітектури садово-паркового мистецтва загального і місцевого значення та виявлених пам`яток»;
- розпорядження №792-р від 28.12.2004 та розпорядження №102-р від 29.01.2020 про внесення змін та доповнень до розпорядження голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 07.08.1997 №261-р у частині внесення до Переліку виявлених об`єктів містобудування, архітектури та садово-паркового мистецтва - додаток №3 до розпорядження голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 07.08.1997 №261-р, об`єкта нерухомості, а саме - нежитлового приміщення площею 215,8 кв.м, що розташоване за адресою: 28000, Кіровоградська обл., м.Олександрія, вул. 6-го Грудня, 4. 
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що Кіровоградська обласна державна адміністрація безпідставно віднесла будівлю до щойно виявлених пам`яток містобудування, архітектури, садово-паркового мистецтва національного та місцевого значення Кіровоградської області у 1997 році. 
Наголошував на тому, що облікової документації, яка повинна включати повний перелік документів, які б підтверджували факт фіксації та визначення історичної, наукової, художньої або іншої культурної цінності цього об`єкту, не надавалося ані під час укладання з ним договору купівлі-продажу, ані під час пропозиції укласти охоронний договір. 
Також звернув увагу на те, що сучасний стан належного йому об`єкта нерухомості немає нічого спільного із об`єктом архітектурної пам`ятки, оскільки він відбудований у сучасному стилі та з сучасних будівельних матеріалів.
З огляду на викладене, покликався на те, що достатні та необхідні правові підстави для включення спірного об`єкту нерухомості до щойно виявлених об`єктів пам`яток містобудування, архітектури, садово-паркового мистецтва загальнодержавного і місцевого значення, відсутні.
ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Відповідно до історичної довідки, об`єкт культурної спадщини - будинок, що знаходиться в Олександрії по вул. 6-го грудня 4, є колишній «будинок Олександрійської міської управи кінця XIX - початку XX століття». Наприкінці XIX століття будинку Олександрійської міської управи була надана 1 кімната для новоствореної у 1887 році Першої громадської бібліотеки. Будинок колишньої Олександрійської міської управи був побудований приблизно у період; після 1879 і до 1887 року. У переліку будинків та міських установ, які побудовані в Олександрії за період 1879-1903 роки, коли посаду міського голови займав ОСОБА_2, зазначений і будинок Олександрійської міської управи. На сьогодні фасад цього будинку повністю змінений, порівнюючи з фото 1903 та фотолистівкою 1910-х років (а.с.33 т.2).
Відповідно до Плану міста Олександрії Херсонської губернії за 1895 рік та переліку установ, які зазначені на цьому плані, відомо, що у кварталі під №116 на західній стороні вулиці Казначейська (сучасна назва - вулиця 6-го грудня) знаходилися такі установи та організації: Міська управа, Сирітський суд, громадська бібліотека. Відповідно до вищезазначеної інформації відомо, що Олександрійська Міська Управа, Перша громадська бібліотека та Сирітський суд розміщувалися у 116 кварталі (за.планом) на колишній вулиці Казначейській (сучасна назва - вулиця 4-го Грудня), між театром (сучасний ПК «Олександрійський театр») і колишньою вулицею Інгульською (сучасна назва - вул. Діброви).
Перша громадська бібліотека була утворена в Олександрії за ініціативою приватного нотаріуса Антона Якубовського, ініціативу підтримав міський голова ОСОБА_2 і надав одну кімнату для бібліотеки у приміщенні Олександрійської міської управи. Олександрійська громадська бібліотека була урочисто відкрита 11 січня 1887 року у приміщенні Олександрійської міської управи.
Місцезнаходження бібліотеки в будинку міської управи було незручним для читачів, оскільки на період засідань Олександрійської міської Думи та засідань мирових судів бібліотека не мала змогу обслуговувати читачів. Тому з 1 червня 1903 року Олександрійська громадська бібліотека орендувала нове приміщення, отримуючи додаткову фінансову допомогу у розмірі 100 рублів на опалення (адреса орендованого приміщення невідома).
Відповідно інформації, опублікованій у місцевому часописі в 1913 році, відомо, що у березні 1913 року в приміщенні Олександрійської міської управи під час щорічних зборів Олександрійської громадської бібліотеки розглядалося питання про будівництво окремого будинку для бібліотеки. Перед присутніми на зборах виступив Олександрійський міський голова Григорій Сокальський, який проінформував присутніх про наміри Олександрійської міської думи будівництва нового будинку міської управи з народною аудиторією і з приміщенням для громадської бібліотеки. Відомості про здійснення планів будівництва нових будинків для громадської бібліотеки поки що не відомі. Скоріш за все, з причини смерті у вересні того ж 1913 року міського голови Григорія Сокальського та початку в 1914 році Першої світової війни, ці плани так і залишилися нездійсненими.
Відповідно до нового законодавства від 1 листопада 1921 року в Олександрії проходила націоналізація будинків. Згідно Об`яви №2 від 1 травня 1923 року Олександрійського управління виконкому по комунальному господарству міста Олександрії був наданий додатковий список. На основі інформації наданої у цьому списку відомо, що був націоналізованим і будинок колишньої міської управи по вул. Леніна (колишня Казначейська, сучасна назва 6-го грудня).
У БТІ м. Олександрії зберігалася «Книжка адресна домобудівель та мешканців міста Олександрії. Відділ благоустрою. На 1941 рік» (розпочата 1 січня 1941 року). На аркуші №57 наданий список будинків та власників по вулиці Театральній /Ленінській/ (вона ж колишня Казначейська, сучасна назва - вул. 6-го грудня). Під №2 зазначений театр (на грудень 1943 року був зруйнований). Далі вказана «пуста садиба», яка мала №4, а будинок колишньої міської управи зазначений як «Нар Суд І уч.», і адреса будинку була зазначена під №6. Далі вказується, що власником будинку колишнього Сирітського суду під №8 було «Жил управление». Сучасна нумерація будинків зміщена, відбудований театр так і залишився під №2, «пусту садибу» займає територія сучасного подвір`я ПК «Олександрійський театр», а будинок колишньої міської управи та колишнього суду зараз знаходиться під №4, будинок колишнього сирітського суду під №8.
Розпорядженням голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 07.08.1997 №261-р "Про перелік пам`яток містобудування, архітектури садово-паркового мистецтва загального і місцевого значення та виявлених пам`яток", затверджено перелік пам`яток містобудування та архітектури місцевого значення (додаток №2) та перелік виявлених пам`яток містобудування, архітектури та садово-паркового мистецтва (додаток 3).
За номером 136 Додатку 3 до переліку виявлених пам`яток внесено об`єкт «Перша міська бібліотека», що знаходиться за адресою: 28000, Кіровоградська обл., м. Олександрія, вул. 6-го Грудня, 4.
Розпорядженням голови Кіровоградської обласної державної адміністрації №792-р від 28.12.2004 внесено зміни та доповнення, зокрема, до додатку №3 до розпорядження №261-р відповідно до яких, об`єкт нерухомості за адресою: 28000, Кіровоградська обл., м.Олександрія, вул. 6-го Грудня, 4 в списку змінив порядковий номер (132 замість 136).
На підставі договору купівлі-продажу від 28.10.2005 №151 позивач набув право власності на будівлю за адресою: 28000, Кіровоградська обл., м.Олександрія, вул. 6-го Грудня, 4.
Розпорядженням голови Кіровоградської обласної державної адміністрації №102-р від 29.01.2020 внесено зміни до додатку №3 до розпорядження №261-р, відповідно до яких, спірний об`єкт нерухомості змінив порядковий номер (120 замість 132).
Вважаючи такі розпорядження протиправними, позивач звернувся до суду з позовом. 
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 позов ОСОБА_1 залишено без руху.
Надано десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду документальних доказів сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн, клопотання про залучення третьої особи із зазначенням відомостей передбачених статтею 49 КАС України, заяви про поновлення пропущеного строку із зазначенням підстав пропуску строку звернення до суду та наданням доказів в його обґрунтування.
Роз`яснено позивачу, що в разі не усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк така позовна заява буде повернута.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 позовну заяву повернуто позивачу.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.05.2023 скасовано ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.03.2023, а справу направлено для продовження розгляду до цього ж суду.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.03.2024, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у відповідача були достатні підстави для включення об`єкта нерухомості, що розташований за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. 6-го Грудня, номер 4, до додатку №3 розпорядженням від 07.09.1997 №261-р.
Зокрема, суди дійшли висновку про те, що такий об`єкт є історичною пам`яткою «Перша міська бібліотека початку XX століття», а доводи, викладені в позовній заяві та апеляційній скарзі, не спростовують культурну цінність колишньої міської бібліотеки, її належність до культурної спадщини.
Також суд виходив з того, що станом на день прийняття відповідачем оскаржуваних розпоряджень від 07.08.1997 №261-р. та №792-р від 28.12.2004, позивач не мав ніяких прав щодо об`єкту «Перша міська бібліотека», що знаходиться за адресою: 28000, Кіровоградська обл., м.Олександрія, вул. 6-го Грудня ", а тому такі розпорядження не можуть їх порушувати.
Щодо розпорядження від 29.01.2020 №102-р, то суди дійшли висновку про те, що таке прийняте вже в період володіння об`єктом, лише змінило порядковий номер об`єкту у списку без зміни його суті, а тому також прав позивача не порушує.
Окрім цього, суд першої інстанції критично оцінив покликання позивача на те, що належний йому об`єкт нерухомості перебудований у сучасному стилі та із сучасних будівельних матеріалів, оскільки документальних доказів перебудови до внесення його до списку щойно виявлених об`єктів, позивачем не надано.
Також суди попередніх інстанцій, проаналізувавши норми Інструкції про порядок обліку, збереження, утримання, використання, реставрації нерухомих пам`ятників історії і культури, затвердженої наказом Міністерства культури СРСР №203 від 13.05.1986 (далі - Інструкція №203), дійшли висновку про те, що оскаржувані рішення, в частині включення нежитлового приміщення площею за адресою м.Олександрія, вулиця 6 грудня, будинок 4 до переліку виявлених об`єктів містобудування, архітектури, садово-паркового мистецтва, є лише початковим етапом у процедурі державної реєстрації об`єктів культурної спадщини, а обстеження, встановлення історичної цінності, фіксація, вивчення, складання паспорта, інших облікових документів, включення об`єкту у державний перелік пам`яток історії і культури - є вже наступними етапами.
Таким чином, суди виходили з того, що складання облікових документів, відповідно до пункту 14 Інструкції №203 відбувається вже після складення списків нововиявлених об`єктів.
При цьому суди наголосили на тому, що документальних доказів внесення об`єкта до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, матеріали справи не містять. Однак, у випадку подальшого здійснення такої процедури, позивач не позбавлений права участі в ній шляхом подання своїх аргументів, наведених в позовній заяві, в якості мотивів втрати Першою міською бібліотекою своєї автентичності, відсутності підстав для внесення такого об`єкту до реєстру, тощо.
Суди дійшли висновку, що з огляду на зміст історичної довідки, у відповідача були достатні підстави для включення об`єкту нерухомості, що розташований за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. 6-го Грудня, номер 4, до додатку №3 розпорядження від 07.09.1997 року №261-р.
В контексті наведеного, суд апеляційної інстанції зауважив також про те, що положення розділу VІІІ Порядку обліку об`єктів культурної спадщини №158, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 №158, у редакції наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 01.03.2024 №158 (далі - Порядок №158) передбачає прийняття рішення як про занесення, так і про відмову у занесенні до державного реєстру за процедурою та на підставі розгляду документів, про які позивач зазначив в позовній заяві та апеляційній скарзі.
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про те, що, якщо позивач вважає, що включення до Переліку виявлених об`єктів містобудування, архітектури, садово-паркового мистецтва спірного нежитлового приміщення порушує його права як власника, то йому слід ініціювати процедуру виключення приміщення із вказаного переліку у відповідності до пунктів 5.15 - 5.17 та розділу Х Порядку №158, в процесі якого має бути досліджена документація, на яку посилається ОСОБА_1 в позовній заяві та апеляційній скарзі.
З цих же підстав суди відхилили покликання позивача на ненадання відповідачем облікової документації, яка повинна включати повний перелік вищенаведених документів, а також документів, які б підтверджували факт фіксації та визначення історичної, наукової, художньої або іншої культурної цінності цього об`єкту, оскільки такі знаходяться поза межами предмету спору.
ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
З рішеннями судів попередніх інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу.
В обґрунтування касаційної скарги покликається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 24.10.2023 у справі №826/15864/17, від 25.01.2019 у справі № 826/382/18, від 13.03.2019 у справі № 826/11708/17, від 08.07.2021 у справі № 160/674/19, від 20.05.2022 у справі № 340/370/21, від 10.10.2019 у справі №0670/4011/12, від 08.05.2024 у справі № 560/10852/23.
Покликається на те, що суд апеляційної інстанції, всупереч положенням Інструкції №203, не проаналізувавши дотримання відповідачем процедури (порядку) під час занесення будівлі позивача до Переліку щойно виявлених об`єктів архітектури та містобудування (а саме, проведення експертизи щодо можливості визнання об`єкта пам`яткою та складання облікової документації), дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Спростовуючи висновок суду апеляційної інстанції про наявність у матеріалах справи документів, які свідчать про культурну цінність спірного об`єкта (міської бібліотеки), її належність до культурної спадщини, позивач покликається на те, що такі не відповідають визначеному законодавством переліку необхідних документів.
Зокрема, покликається на те, що наказ Міністерства культури, молоді та спорту України №718 від 11.02.2020, яким затверджено межі та режими використання історичного ареалу, визначені науково-проектною документацією «Історико-архітектурний опорний план м. Олександрія Кіровоградської області з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів», не може бути взятий до уваги при вирішенні питання щодо законності розпоряджень відповідача (№261-р від 07.08.1997, №792-р від 28.12.2004 та №102-р від 29.01.2020), оскільки прийнятий пізніше, а саме 11.02.2020.
Також покликається на те, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази у розрізі перевірки дотримання відповідачем чинного, на момент прийняття оскаржуваного розпорядження, порядку занесення об`єктів до переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини, встановленого Інструкцією № 203, яка підлягала застосуванню при вирішенні спору.
Відповідач та Кіровоградська обласна прокуратура подали відзиви на касаційну скаргу, у яких просять відмовити у її задоволенні. 
Копію ухвали про відкриття касаційного провадження разом з копією касаційної скарги та доданими до неї документами третя особа отримала 01.09.2025, що підтверджується розпискою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, однак остання не скористалася правом подати відзив на касаційну скаргу.
ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
1.
Предметом оскарження у справі, яка розглядається, є розпорядження голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 07.08.1997 №261-р «Про перелік пам`яток містобудування, архітектури садово-паркового мистецтва загального і місцевого значення та виявлених пам`яток» та розпорядження про внесення до нього змін та доповнень.
Станом на час прийняття оскаржуваного розпорядження діяв Закон УРСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури" від 13.07.1978 № 3600-IX (Закон №3600-IX).
Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 №1545-XII «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР», встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.
Відповідно до статті 1 Закону №3600-IX пам`ятками історії та культури є споруди, пам`ятні місця і предмети, зв`язані з історичними подіями в житті народу, розвитком суспільства і держави, твори матеріальної і духовної творчості, які становлять історичну, наукову, художню чи іншу культурну цінність.
Відповідно до статті 6 Закону №3600-IX до пам`яток історії та культури відповідно до статті 1 цього Закону належать, зокрема, пам`ятки містобудування і архітектури та пам`ятки мистецтва.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону №3600-IX виконавчі комітети обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів затверджують переліки пам`яток історії та культури місцевого значення (стаття 17), встановлюють зони їх охорони (стаття 29), а також вирішують інші питання в галузі охорони і використання пам`яток історії та культури, віднесені до їх відання законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Відповідно до статті 16 Закону №3600-IX пам`ятки історії та культури, незалежно від того, в чиїй власності вони перебувають, підлягають державному облікові.
Відповідно до статті 17 Закону №3600-IX з метою організації обліку і охорони пам`яток історії та культури нерухомі пам`ятки поділяються на пам`ятки загальносоюзного, республіканського і місцевого значення.
Віднесення пам`яток історії та культури до категорії пам`яток загальносоюзного, республіканського чи місцевого значення провадиться відповідно до законодавства Союзу РСР і Української РСР.
Переліки пам`яток історії та культури республіканського значення затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Переліки пам`яток місцевого значення затверджуються виконавчими комітетами обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів. Виключення об`єктів з переліків пам`яток республіканського і місцевого значення допускається лише з дозволу Ради Міністрів Української РСР.
Оскаржуваним у цій справі розпорядженням голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 07.08.1997 №261-р «Про перелік пам`яток містобудування, архітектури садово-паркового мистецтва загального і місцевого значення та виявлених пам`яток», нежитлове приміщення за адресою: 28000, Кіровоградська обл., м.Олександрія, вул. 6-го Грудня, 4 включено до переліку виявлених пам`яток.
Таким чином, нежитлове приміщення за адресою: 28000, Кіровоградська обл., м.Олександрія, вул. 6-го Грудня, 4 було взято на державний облік як пам`ятка історії та культури відповідно до Закону №3600-IX.
12.07.2000 набрав чинності Закон України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 №1805-III (далі - Закон №1805-ІІІ). 
Згідно пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1805-ІІІ Закон №3600-IX визнано таким, що втратив чинність.
Одночасно, пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1805-ІІІ передбачено, що об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.
Відповідно до абзацу шостого частини першої статті 1 Закону №1805-ІІІ пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
За змістом цієї норми пам`ятки культурної спадщини поділяються на дві категорії.
До першої належать пам`ятки, занесені до Державного реєстру нерухомих пам`яток України в порядку визначеному Закону №1805-ІІІ.
До другої - об`єкти культурної спадщини, які були взяті на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом №1805-ІІІ.
При цьому, друга категорія має тимчасовий статус, оскільки передбачена лише на період до вирішення питання про включення (невключення) визначених нею об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Отже, за змістом наведених норм об`єкти культурної спадщини, які було взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом №1805-ІІІ, визнано пам`ятками культурної спадщини.
При цьому, такий статус зазначені об`єкти зберігають на весь тимчасовий період, протягом якого уповноважені особи зобов`язані вирішити питання включення їх або ж невключення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Таким чином, об`єкти культурної спадщини, які було взято на державний облік відповідно до Закону №3600-IX, з часу набрання чинності Законом №1805-ІІІ та до прийняття рішення про їх включення (невключення) до Державного реєстру нерухомих пам`яток України перебувають у статусі пам`яток культурної спадщини.
У справі, яка розглядається, судами встановлено, що нежитлове приміщення за адресою: 28000, Кіровоградська обл., м.Олександрія, вул. 6-го Грудня, 4, яке на цей час належить позивачу, оскаржуваним розпорядженням було взяте на державний облік як пам`ятка історії та культури відповідно до вимог Закону №3600-IX.
Станом на час звернення позивача до суду та розгляду справи, рішення про включення чи невключення зазначеного приміщення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України уповноваженим органом не приймалось.
За таких обставин, в силу приписів абзацу шостого частини першої статті 1 Закону №1805-ІІІ, нежитлове приміщення за адресою: 28000, Кіровоградська обл., м.Олександрія, вул. 6-го Грудня, 4 є пам`яткою культурної спадщини.
2.
Як уже з`ясовано належне позивачу нежитлове приміщення має статус пам`ятки культурної спадщини і набуло воно такий статус в силу приписів Закону №1805-ІІІ.
Водночас такий статус зазначеного об`єкту фактично є тимчасовим. 
За змістом абзацу шостого частини першої статті 1 Закону №1805-ІІІ статус пам`ятки культурної спадщини об`єкт, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, зберігає до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1805-ІІІ об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту «б» частини першої статті 14 Закону №1805-ІІІ занесення до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) пам`ятки місцевого значення провадиться рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.
Таким чином, визначений Законом №1805-ІІІ тимчасовий період для об`єктів, взятих на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання ним чинності, завершується прийняттям центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, рішення про їх включення (невключення) до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Аналогічні за змістом положення містяться в Розділі ІХ Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого Наказом Міністерства культури України №158 від 11.03.2013, в редакції, чинній станом на час звернення позивача до суду та прийняття судом першої інстанції рішення (Порядок №158), яким визначено особливості включення до Реєстру об`єктів культурної спадщини, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом.
Іншого способу підтвердження або ж спростування культурної цінності та автентичності об`єктів, взятих на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом №1805-ІІІ, та завершення тимчасового періоду, цим Законом не передбачено.
3.
Предметом оскарження у справі, яка розглядається, є розпорядження голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 07.08.1997 №261-р «Про перелік пам`яток містобудування, архітектури садово-паркового мистецтва загального і місцевого значення та виявлених пам`яток», яким належне позивачу нежитлове приміщення включено до переліку виявлених пам`яток.
Як зазначено вище, в силу приписів пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень №1805-ІІІ, належне позивачу приміщення є пам`яткою культурної спадщини
При цьому, пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1805-ІІІ є нормою перехідного, системозберігального характеру, яка забезпечує збереження у правовому полі окремих правовідносин, які виникли до набрання чинності цим законом шляхом поширення на них його дії.
Приписи пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1805-ІІІ про визнання пам`ятками культурної спадщини об`єктів, включених до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону №3600-IX, є імперативними і не пов`язують таке визнання з будь-якими умовами (дослідженнями, перевірками, тощо).
Водночас, безпосередньо пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1805-ІІІ жодних правовідносин не регулює.
З набранням чинності Закону №1805-ІІІ пункт 3 його Прикінцевих та перехідних положень вичерпав свою дію, натомість в подальшому правовідносини, в т.ч. щодо об`єктів, включених до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону №3600-IX, регулюють основні норми цього Закону.
За таких обставин, рішення про взяття об`єкта культурної спадщини на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом №1805-ІІІ (у справі, яка розглядається - це оскаржуване розпорядження від 07.08.1997 №261-р), уже не визначає статус об`єкта як пам`ятки, оскільки такий статус визначає безпосередньо Закон №1805-ІІІ.
Отже, до набрання чинності Законом №1805-ІІІ, охоронний статус об`єкта як пам`ятки історії та культури забезпечувало розпорядження від 07.08.1997 №261-р, а після набрання ним чинності статус цього ж об`єкта, але уже як пам`ятки культурної спадщини, визначає Закон №1805-ІІІ.
За такої ситуації, ревізія (перегляд, оскарження), в т.ч. в судовому порядку, рішення про взяття об`єкта культурної спадщини на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом №1805-ІІІ (у справі яка розглядається це розпорядження від 07.08.1997 №261-р), є неефективним способом захисту, оскільки внаслідок такої ревізії, статус об`єкта як пам`ятки культурної спадщини не зміниться і об`єкт не втратить свій визначений Законом №1805-ІІІ охоронний статус.
Наступними розпорядженнями №792-р від 28.12.2004 та №102-р від 29.01.2020 вносились зміни та доповнення до розпорядження 07.08.1997 №261-р, такі розпорядження є похідними тому не потребують самостійної оцінки суду.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 29.09.2020 у справі №378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 неодноразово наголошувала, що обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд також у постановах від 28.03.2023 у справі № 440/6443/21, від 14.05.2024 у справі № 420/5304/20, від 19.01.2023 у справі № 826/7011/16, від 11.06.2024 у справі № 640/19122/21, від 07.08.2023 у справі № 851/15/19
Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог у цій справі слід відмовити саме з таких мотивів.
Позивач, діючи в рамках чинного правового регулювання, вправі домагатись прийняття центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, вирішення питання включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України і в разі незгоди з прийнятим рішенням, оскаржувати його в судовому порядку.
Покликання позивача в обґрунтування підстав касаційного оскарження на висновки Верховного Суду у постановах від 24.10.2023 у справі №826/15864/17, від 25.01.2019 у справі № 826/382/18, від 13.03.2019 у справі № 826/11708/17, від 08.07.2021 у справі № 160/674/19, від 20.05.2022 у справі № 340/370/21, від 10.10.2019 у справі №0670/4011/12, від 08.05.2024 у справі № 560/10852/23 є безпідставним, оскільки такі зроблено у правовідносинах, які не є подібними тим, які є спірними у справі, яка розглядається.
Так, у справі № 826/382/18 спір стосувався визнання протиправним та скасування доручення Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради про вжиття заходів по демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою.
У справі № 826/11708/17 спір стосувався визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру у Сумській області по проведенню перевірки дотримання вимог земельного законодавства.
У справі № 160/674/19 спір стосувався визнання протиправними дій виконкому Дніпровської МР щодо прийняття рішення № 636 від 05.07.2018 та Інспекції з питань благоустрою та КП УРЕА щодо демонтажу тимчасових споруд.
У справі № 340/370/21 спір стосувався визнання протиправними та скасування окремих положень резолютивної частини постанови НКРЕКП № 30 від 13.01.2021 «Про накладення штрафу».
У справі № 0670/4011/12 спір стосувався визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
У справах № 826/15864/17 та № 560/10852/23, на відміну від справи, яка розглядається, предметом оскарження були Переліки щойно виявлених пам`яток від 26.06.2015 та від 15.09.2010 відповідно, які, затверджені після набрання чинності Законом №1805-ІІІ.
Суди попередніх інстанцій ухвалили правильне рішення про відмову в задоволенні позову, однак з неправильних мотивів, які підлягають зміні.
Відповідно до частини першої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 351 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 353, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 у справі № 340/504/23 змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.
В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 у справі № 340/504/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді:
О.П. Стародуб

В.М. Кравчук

С.Г. Стеценко