ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2026 м.Дніпро 
Справа № 904/368/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді -доповідача Кошлі А.О., суддів: Демчини Т.Ю., Стефанів Т.В.,
за участі секретаря судового засідання: Кахикало А.С.
прокурора – Кочнєва В.С.
представника позивача – не з`явився 
представника відповідача (апелянт) – Васильцова О.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЕТАЛОН» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 по справі № 904/368/25(день складення повного судового рішення 30.12.2025, суддя Панна С.П.),
за позовом Керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради Дніпропетровської області
до Приватного підприємства «ЕТАЛОН»
про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки 
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад змісту рішення господарського суду першої інстанції:
Керівник Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради Дніпропетровської області звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства «ЕТАЛОН», в якому просив (з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 29.04.2025) стягнути з відповідача на користь Кам`янської міської ради безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки загальною площею 1,3391 га з кадастровим номером 1210400000:02:006:0586, що розташована за адресою: 51931, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пров. Цегельний, 19, за період з 01.01.2022 по 09.12.2024 включно у розмірі 2 593 530,21 грн., а також стягнути судовий збір у розмірі 31 122,36 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПП «ЕТАЛОН» є власником комплексу нежитлових будівель (речового ринку загальною площею 1830,3 кв.м.), розташованого на земельній ділянці комунальної власності за вказаною адресою. Рішенням Кам`янської міської ради № 2051-46/VII від 16.09.2020 відповідачу надано на 10 років на умовах оренди зазначену земельну ділянку та зобов`язано укласти договір оренди протягом шістдесяти днів. Проте відповідач своєчасно не оформив правовстановлюючих документів, не уклав договір оренди та не сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою, чим безпідставно зберіг кошти за рахунок власника земельної ділянки — територіальної громади в особі Кам`янської міської ради. Прокурор кваліфікував спірні правовідносини як кондикційні на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Приватного підприємства «ЕТАЛОН» на користь Кам`янської міської ради безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки загальною площею 1,3391 га з кадастровим номером 1210400000:02:006:0586, що розташована за адресою: 51931, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пров. Цегельний, 19, за період з 01.01.2022 по 09.12.2024 включно у розмірі 2 593 530,21 грн. Стягнуто з Приватного підприємства «ЕТАЛОН» на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір у розмірі 31 122,36 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач є власником об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці комунальної власності, проте не є ані власником, ані постійним землекористувачем цієї ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, і єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього є орендна плата. Суд встановив, що рішенням Кам`янської міської ради від 16.09.2020 відповідачу було надано земельну ділянку на умовах оренди із зобов`язанням укласти договір протягом шістдесяти днів, однак відповідач цього зобов`язання своєчасно не виконав. Договір оренди було укладено лише на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2024 у справі № 904/5795/23, а державна реєстрація речового права здійснена 10.12.2024. Суд кваліфікував відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди як кондикційні, послався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та визначив розмір безпідставно збережених коштів на підставі витягу № НВ-9928978002023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 29.09.2023, згідно з яким нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 39 147 268,93 грн., із застосуванням ставки орендної плати 4% від нормативної грошової оцінки, встановленої рішенням Кам`янської міської ради від 22.06.2018 № 1105-25/VII. Перевіривши розрахунок безпідставно збережених коштів на загальну суму 2 593 530,21 грн., суд помилок не виявив і задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.
Не погодившись із зазначеним рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Приватне підприємство «ЕТАЛОН», в якій просить: скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 року у справі № 904/368/25; прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви Керівника Кам`янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради про стягнення з Приватного підприємства «ЕТАЛОН» безпідставно збережених коштів у сумі 2 593 530, 21 грн. 21 коп. та судового збору у розмірі 31 122,36 грн.; стягнути з Керівника Кам`янської окружної прокуратури на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу 9000,00 грн. та судового збору за апеляційну скаргу 46 684,50 грн.
Зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги 
Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки судом не повно та не всебічно з`ясовано обставини справи, що є порушенням норм процесуального права, та прийнято незаконне і необґрунтоване рішення.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки цим доводам відповідача та не дослідив витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 4147/303-22 від 01.02.2022, згідно з яким нормативна грошова оцінка ділянки станом на 17.01.2022 становить 18 106 975,43 грн., а також висновок судового експерта Коваленко Л.А. від 01.07.2025 № 427/03-2025, в якому зазначено, що нормативна грошова оцінка цієї земельної ділянки повинна становити 28 029 484,97 грн. станом на 29.09.2023.
На переконання скаржника, вищенаведеними доказами було доведено помилковість здійсненого Кам`янською міською радою розрахунку розміру безпідставно збережених відповідачем коштів у вигляді орендної плати, в підтвердження чого посилається на аналогічні правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 922/1019/18 щодо помилковості розрахунку на підставі невірно визначеної нормативної грошової оцінки. Суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 86 ГПК України, не надав належної оцінки названим доказам, не дослідив обставини, які вони підтверджують або спростовують, а лише послався на те, що перевіркою розрахунків позивача помилок не виявлено.
Апелянт наголошує, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути не лише витяг з Державного земельного кадастру, а й технічна документація на спірну земельну ділянку, довідка з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи, наданий відповідно до ст. ст. 98-103 ГПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 904/4933/15 та у постанові Верховного Суду у справі № 905/979/20.
Щодо висновку судового експерта Коваленко Л.А. від 01.07.2025 № 427/03-2025 апелянт зазначає, що виконана нормативна грошова оцінка земельної ділянки, зазначена у витязі № НВ-9928978002023 від 29.09.2023, не відповідає вимогам нормативно-правових актів, оскільки при її формуванні не були застосовані належні показники: Км2 (2,13) Ч 461,69 середня (базова) вартість 1 кв.м. = 983,50 грн.; КмЗ (0,81); Кф (2,5); Кі 1,051; площа земельної ділянки 13391 кв.м. Нормативна грошова оцінка цієї земельної ділянки повинна становити 28 029 484,97 грн. станом на 29.09.2023.
Апелянт також посилається на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 у справі № 160/32886/23, яким визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області при видачі витягу № НВ-9928978002023 від 29.09.2023, а саме незастосування належних показників нормативної грошової оцінки, та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру видати ПП «ЕТАЛОН» витяг із застосуванням правильних показників. Апелянт також посилається на рішення Дніпропетровського апеляційного суду від 08.09.2025 у тій же справі, в якому зазначено, що Головне управління Держгеокадастру, формуючи спірний витяг, зобов`язане було перевірити правомірність та обґрунтованість вказаних в ньому даних, а формування витягу в автоматичному режимі не може бути підставою для встановлення в ньому розмірів коефіцієнтів, які не відповідають вимогам чинного законодавства.
На переконання скаржника, висновок суду про задоволення позову з мотивів наявності витягу № НВ-9928978002023 без належного дослідження всіх обставин та встановлення правової природи нормативної грошової оцінки ділянки за період з 01.01.2022 по 09.12.2024 не можна визнати законним та обґрунтованим. Оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 236 ГПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, оскільки не ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Позиція учасників справи, викладена у відзиві на апеляційну скаргу
Керівник Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області подав відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги ПП «ЕТАЛОН» та вважає її необґрунтованою, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, посилаючись на наступне:
Прокурор вважає безпідставними доводи ПП «Еталон» щодо помилковості розрахунку розміру безпідставно збережених коштів. Розмір збережених відповідачем коштів розрахований міською радою виходячи з даних про нормативну грошову оцінку земельної ділянки згідно з витягами № НВ-9928978002023 від 29.09.2023 та № НВ-9933080142024 від 13.03.2024, коефіцієнту індексації НГО, рішення Кам`янської міської ради від 22.06.2018 № 1105-25/VII. Наведені у розрахунку величини повністю відповідають величинам, зазначеним в укладеному між ПП «ЕТАЛОН» та Кам`янською міською радою договорі оренди земельної ділянки згідно з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2024 у справі № 904/5795/23, залишеним в силі постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2024. Зокрема, розмір нормативної грошової оцінки як у розрахунку, так і в укладеному договорі оренди становить 39 147 268,93 грн., ставка орендної плати — 4%, річний розмір орендної плати — 1 565 890,76 грн., коефіцієнт індексації — 1,15%.
Щодо рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 у справі № 160/32886/23 прокурор зазначає, що на дату ухвалення рішення Господарським судом Дніпропетровської області це рішення не набрало законної сили, з 24.10.2025 справа перебувала на розгляді Третього апеляційного адміністративного суду, новий витяг відповідачу не видано, його складові невідомі, тому неможливо врахувати це рішення у даній справі.
Прокурор зазначає, що апелянт не обґрунтував, з яких підстав суд повинен був надати перевагу витягу № 4147/303-22 від 01.02.2022, складові якого на відповідність вимогам нормативно-правових актів не перевірялися і можуть бути помилковими.
Щодо висновку судового експерта Коваленко Л.А. від 01.07.2025 № 427/03-2025 прокурор вважає його неналежним, недопустимим та таким, що не підлягає врахуванню судом як доказ у справі № 904/368/25. Прокурор зазначає, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про оцінку земель» саме нормативна грошова оцінка використовується для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності, а не експертна грошова оцінка. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земель м. Кам`янське затверджена рішенням Кам`янської міської ради від 09.07.2020 № 1975-VІІ 44/VІІ та пройшла державну експертизу з позитивним висновком Держгеокадастру, який є чинним та не скасованим. Прокурор наголошує, що Коваленко Л.А. не є експертом у частині визначення нормативної грошової оцінки, не доведено її включення до Реєстру атестованих судових експертів, у висновку не зазначено про керування Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз. Крім того, висновок проведений за відсутності технічної документації з нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки, а відомості витягів з Державного земельного кадастру є загальновідомими та не потребують встановлення експертним висновком.
Щодо стягнення судових витрат прокурор зазначає про безпідставність заявлених ПП «ЕТАЛОН» витрат на правничу допомогу виключно з прокуратури, оскільки прокурор є представником держави в особі позивача — Кам`янської міської ради, а не самостійним позивачем. Також прокурор зазначає, що не доведено факт понесених витрат, не надано жодного доказу про оплату послуг адвоката у розмірі 9 000 грн., а текст апеляційної скарги повністю відображає позицію представника відповідача у судових засіданнях і не містить нових фактів, що свідчить про завищеність витрат.
Кам`янська міська рада подала пояснення на апеляційну скаргу, згідно яких підтримує позицію прокурора та вважає рішення суду першої інстанції законним, винесеним із правильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, просить у задоволенні апеляційної скарги ПП «ЕТАЛОН» відмовити у повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Кам`янська міська рада зазначає, що ПП «ЕТАЛОН», отримавши рішення міської ради про надання земельної ділянки на умовах оренди, використовувало ділянку без укладеного договору оренди, за відсутності державної реєстрації речового права, зберігаючи кошти та не сплачуючи орендну плату, чим протиправно позбавляло територіальну громаду права на отримання доходу у вигляді орендної плати. Міська рада детально виклала правове обґрунтування кондикційного характеру спірних правовідносин з посиланням на ст. 1212 ЦК України, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, а також нормативне регулювання нормативної грошової оцінки земельних ділянок.
Процесуальні дії суду апеляційної інстанції під час перегляду справи
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кошлі А.О. (доповідач), судді – Демчина Т.Ю., Стефанів Т.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Еталон» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 р. у справі № 904/368/25. Розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засідання з викликом сторін на 10.02.2026 о 12 год. 00 хв. Вказаною ухвалою витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області справу №904/368/25.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.02.2026 відкладено розгляд справи на 24.03.2026 об 12:00 год.
18.03.2026 до Центрального апеляційного господарського суду представником апелянта подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме:
- копію постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 у справі №160/32886/23;
- копію листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області віл 23.02.2026;
- Витяг із технічної документації з НГО земельних ділянок, сформований на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025, залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 у справі №160/32886/23.
В судовому засіданні, що відбулось 24.03.2026 оголошено перерву до 05.05.2026 об 11:30 год.
07.04.2026 до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання представника ПП «Еталон» про долучення доказів направлення на адреси сторін по справі клопотання про долучення доказів від 18.03.2026, лист Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 23.02.2026 та новий Витяг з НГО.
30.04.2026 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ПП «ЕТАЛОН» про долучення доказів, яким останній просить долучити докази до справи стосовно видачі нового витягу з НГО та розбіжності у розмірі 2925,43 грн в оцінці, яка встановлена рішенням адміністративного суду.
Колегія суддів, дослідивши подані апелянтом клопотання про долучення доказів та додані до них матеріали, виходить з такого.
Відповідно до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази разом із поданням позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, заперечень або в строк, встановлений судом. У разі неможливості подання доказів у встановлений строк з об`єктивних причин учасник справи зобов`язаний повідомити про це суд із зазначенням причин та підтверджуючих обставин.
Згідно з ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, подані з порушенням установлених строків, не приймаються судом, крім випадків, коли особа обґрунтувала неможливість їх подання з причин, що не залежали від неї.
Водночас відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи доведе неможливість їх подання з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд бере до уваги, що зазначені докази стосуються актуальної нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка була сформована/оновлена після ухвалення рішення судом першої інстанції або не могла бути отримана та подана раніше у зв`язку з об`єктивними обставинами, пов`язаними з їх формуванням компетентним органом у визначений час.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що подані апелянтом докази є такими, що відповідають критеріям допустимості їх прийняття судом апеляційної інстанції, передбаченим ч. 3 ст. 269 ГПК України, оскільки їх подання зумовлене об`єктивними причинами та спрямоване на встановлення фактичних обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору.
05.05.2026 до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява Кам`янської міської ради про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату у зв`язку з великим навантаженням по роботі та зайнятістю представників в інших судових засіданнях.
Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. 
Як відзначив Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 року у справі № 910/12842/17 відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі №361/8331/18 зробив правовий висновок, згідно з яким якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Отже, згідно з усталеною судовою практикою та підходами, сформованими Європейським судом з прав людини, відкладення розгляду справи є процесуальним правом суду та застосовується у випадках наявності об`єктивних підстав, які унеможливлюють розгляд справи у відповідному судовому засіданні, зокрема у разі недостатності матеріалів для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. При цьому реалізація такого права суду має здійснюватися з урахуванням вимоги розумного строку розгляду справи та недопущення безпідставного затягування процесу.
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявні письмові пояснення та процесуальні документи учасників справи, у яких викладено їх правові позиції щодо предмета апеляційного перегляду.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.
Суд враховує, що явка учасників справи обов`язковою не визнавалася, а позивач не був позбавлений можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника для реалізації процесуальних прав.
З огляду на необхідність дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, а також беручи до уваги достатність наявних у матеріалах справи доказів для вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні.
За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача, у зв`язку з чим клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.
Відповідач (апелянт) в судовому засіданні вимоги викладені в апеляційній скарзі підтримав.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 05.05.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені в апеляційному порядку
За адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пров. Цегельний, 19, знаходиться земельна ділянка загальною площею 1,3391 га з кадастровим номером 1210400000:02:006:0586, яка перебуває у комунальній власності та на якій розміщено об`єкти нерухомого майна.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна – об`єкт нерухомості - речовий ринок загальною площею 1830,3 кв.м. за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пров. Цегальний, 19, належать на праві приватної власності ПРИВАТНОМУ ПІДПРИЄМСТВУ «ЕТАЛОН» (ЄДРПОУ 05412210).
Відповідно до Рішення Кам`янської міської ради №2051-46/VII від 16.09.2020 «Про набуття (припинення) прав на землю» (а.с.15, Т.1), додатку №1 до зазначеного рішення ПП «ЕТАЛОН» (ЄДРПОУ 05412210) надано на 10 років до 30.09.2030р. на умовах оренди земельну ділянку площею 1,3391 га з кадастровим номером 1210400000:02:006:0586, розташовану за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пров. Цегельний, 19, для розміщення речового ринку та затверджено проект землеустрою щодо її відведення
Пунктом 7 вищезазначеного рішення зобов`язано землекористувачів:
- укласти протягом шістдесяти днів після прийняття цього рішення в департаменті комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради у встановленому порядку документи на землекористування (договори, угоди) шляхом надання оригіналів витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, сформованих у поточному році (пп.7.1);
- звернутися до органів, що здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень для здійснення державної реєстрації речових прав на земельні ділянки (пп.7.2.).
Приватним підприємством «ЕТАЛОН» своєчасно не було вжито заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів для користування спірною земельною ділянкою, що зумовило звернення Кам`янської міської ради до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного підприємства «ЕТАЛОН» про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2024 у справі №904/5795/23, яке набрало законної сили 06.12.2024, задоволено позовні вимоги Кам`янської міської ради до Приватного підприємства «ЕТАЛОН» про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки та визнано укладеним договір оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам`янське, пров. Цегельний, 19, загальною площею 1,3391 га, для розміщення речового ринку, в редакції Кам`янської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 46 – 54, Т.1).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, договір користування земельною ділянкою на умовах оренди був укладений на підставі вищезазначеного рішення суду, державна реєстрація речового права від 10.12.2024. Дата закінчення дії – 30.09.2030р. (а.с.54 зі зворотної сторони, Т.1).
Відповідач не є ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).
За інформацією Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради ПП «ЕТАЛОН» плата за користування земельною ділянкою не сплачена.
Враховуючи вищезазначене, ПП «ЕТАЛОН», отримавши офіційне рішення від власника земельної ділянки - міської ради про надання у користування на умовах оренди земельної ділянки площею 1,3391 га з кадастровим номером 1210400000:02:006:0586, розташованої за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пров. Цегельний, 19, для розміщення речового ринку, використовує земельну ділянку без укладеного договору оренди, за відсутності державної реєстрації речового права, відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України та зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою, тим самим збільшує вартість власного майна та протиправно позбавляє територіальну громаду міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради права на отримання доходу у вигляді орендної плати, грубо порушує права територіальної громади у сфері дотримання законного порядку платного користування земельними ділянками комунальної власності, належної реєстрації такого права, дотримання рівності усіх перед законом, що і стало причиною звернення прокурора до суду.
Правові підстави та норми права, застосовані судом апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025, яким задоволено у повному обсязі позовні вимоги Керівника Кам`янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради до ПП «ЕТАЛОН» про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки у розмірі 2 593 530,21 грн.
Апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, зокрема ненадання належної оцінки доказам відповідача щодо розміру нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки (витягу № 4147/303-22 від 01.02.2022 та висновку судового експерта Коваленко Л.А. від 01.07.2025 № 427/03-2025), а також неправильного застосування норм матеріального права при визначенні розміру безпідставно збережених коштів.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, правильність наданої їм юридичної оцінки, а також правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення з огляду на таке.
Щодо представництва прокурором інтересів держави колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1, 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1 - 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Системне тлумачення положень частин 3 - 5 статті 53 ГПК України і частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
При цьому, у розумінні положень пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).
Перший – «виключний випадок» - передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежним чином.
«Нездійснення захисту» має прояв у пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Верховний Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом із тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №806/1000/17, від 20 вересня 2018 року у справі №924/1237/17, від 18 серпня 2020 року у справі №914/1844/18, від 08 грудня 2020 року у справі №908/1664/19.
Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
Суд зобов`язаний дослідити чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 серпня 2019 року у справі №910/6144/18, від 06 серпня 2019 року у справі № 912/2529/18).
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим, у випадках та порядку, встановлених законом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18.
Інтереси держави стосуються також дотримання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття права користування землею.
Законне використання цих земель беззаперечно носить суспільний та державний інтерес, а порушення вимог законодавства щодо використання земельної ділянки такому інтересу не відповідає та його порушує. Звернення прокурора до суду, у даному випадку, спрямоване на задоволення потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання – користування земельною ділянкою, яке здійснюється в порушення чинного законодавства.
Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Колегія суддів також враховує, що у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2019 року у справі №915/20/18 суд касаційної інстанції зазначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також й у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не має загальнодержавного характеру, але спрямоване на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №914/225/18.
У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі №903/129/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Обґрунтовуючи підстави звернення з даним позовом в особі Кам`янської міської ради, прокурор вказав, що фактом не отримання коштів від орендної плати за спірну земельну ділянку місцевим бюджетом порушуються визначальні матеріальні потреби суспільства, територіальної громади м. Кам`янське, як носія єдиного джерела влади в Україні, тобто порушуються інтереси держави в цілому, оскільки ослаблюються економічні основи місцевого самоврядування, що призводить до неможливості забезпечення виконання відповідних програм розвитку
Кам`янська міська рада є органом, який на даний час наділений правом розпорядження земельними ділянками комунальної власності на території міста Кам`янське та здійснення контролю за використанням та охороною земель на території відповідної територіальної громади.
Водночас, уповноважений орган – Кам`янська міська рада, протягом чотирьох років, після прийняття рішення № 2051-46/VII від 16.09.2020 «Про набуття (припинення) прав на землю», відповідно до додатку № 1 до зазначеного рішення якого ПП «ЕТАЛОН» (ЄДРПОУ 05412210) надано на 10 років до 30.09.2030 на умовах оренди та затверджено проект землеустрою щодо її відведення земельну ділянку площею 1,3391 га з кадастровим номером 1210400000:02:006:0586, розташовану за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пров. Цегельний, 19, для розміщення речового ринку, при наявності порушень інтересів територіальної громади м. Кам`янське, а саме факту не сплати відповідачем плати за користування земельною ділянкою у передбаченому законодавством розмірі, у судовому порядку не вживає відповідних заходів та не здійснює захист порушених законних економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, територіальної громади міста та як наслідок й інтересів держави в цілому. 
З метою забезпечення додержання вимог ст.ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» в частині виявлення підстав та вжиття заходів представницького характеру, керівник Кам`янської окружної прокуратури неодноразово звертався до Кам`янської міської ради з метою отримання інформації щодо вжитих уповноваженим органом заходів на поновлення прав та інтересів територіальної громади (листи від 25.04.2024 № 56-2741ВИХ-24, від 26.09.2024 № 56 5998ВИХ-24).
Зокрема, листом від 25.04.2024 № 56-2741ВИХ-24 Кам`янська окружна прокуратура повідомила Кам`янську міську раду щодо існування порушень земельного законодавства з боку відповідача та пропонувала вирішити питання щодо захисту інтересів держави та територіальної громади шляхом пред`явлення відповідного позову про стягнення безпідставно збережених коштів з ПП «ЕТАЛОН». 
Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради листом від 07.05.2024 № 07-07/706 повідомив, що Департаментом комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно проводиться претензійно-позовна робота щодо укладання договору оренди та визнав, що міська рада несе збитки у вигляді недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою. Питання щодо вжиття самостійних заходів про стягнення в судовому порядку безпідставно збережених коштів з ПП «ЕТАЛОН», не висвітлив. 
На лист Кам`янської окружної прокуратури від 26.09.2024 № 56-5998ВИХ-24 Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради листом від 10.10.2024 № 07-07/1479 повідомив, що міською радою не вживалися заходи претензійно-позовного характеру щодо стягнення безпідставно утриманих коштів орендної плати за користування земельною ділянкою та надав актуальний розрахунок недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою відповідачем та не заперечував проти подання органами прокуратури відповідного позову до суду. Крім того повідомлено, що Кам`янська міська рада має велике навантаження у судах різних інстанцій щодо захисту інтересів територіальної громади та існує великий дефіцит фінансування з оплати судового збору для звернення до суду. 
Листом Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради від 23.12.2024 № 07 07/1906 надано актуальний розрахунок розміру недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою. Питання щодо вжиття самостійних заходів про стягнення в судовому порядку безпідставно збережених коштів з ПП «ЕТАЛОН», не висвітлено. 
Тобто, уповноважений орган в особі міської ради, будучи обізнаним про недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності без відповідного договору оренди та його державної реєстрації терміном більше, ніж чотири роки, за наявних повідомлень, не вжив заходів на поновлення інтересів територіальної громади, а й надалі свідомо допускає подальше порушення інтересів територіальної громади, зволікаючи зі зверненням до суду з відповідним позовом, тим самим заохочуючи безоплатне користування земельними ділянками на територіях міста для одних осіб та грубо нівелюючи рівність усіх перед законом і порядок платного користування комунальною землею населеного пункту для інших. 
Таким чином, орган уповноважений здійснювати захист інтересів держави в оспорюваних правовідносинах не лише самоусунувся від виконання покладених на нього повноважень щодо раціонального та ефективного використання власного майна, а навпаки допускає подальше порушення норм земельного законодавства. 
За таких обставин, такі дії уповноваженого органу у спірних правовідносинах свідчать про неналежне здійснення вказаним органом своїх повноважень
Враховуючи, що вказані інтереси до цього часу залишаються незахищеними, вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Кам`янської міської ради.
Отже, керівником Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області належним чином обґрунтовано та доведено наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Кам`янської міської ради у порядку ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Щодо суті спору
Відповідно до положень статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.
Суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від факту державної реєстрації земельної ділянки за громадою (ст. 80 Земельного кодексу України).
Частиною першою 1 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради мають право передавати земельні ділянки комунальної власності у власність або користування для всіх потреб. Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України, передача в оренду таких земель здійснюється на підставі рішення відповідного органу.
Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст. 125 ЗК України).
Положеннями статті 126 ЗК України встановлено, що таке право підлягає оформленню відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно з Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку - земельна ділянка з кадастровим номером 1210400000:02:006:0586, загальною площею 1,3391 га, розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пров. Цегельний, 19, перебуває у комунальній власності Кам`янської міської ради.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідач не є власником чи постійним землекористувачем земельної ділянки у спірний період, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).
Таким чином, відповідач правомірно володіє лише нерухомістю, яка знаходиться на спірній земельній ділянці, а з моменту виникнення права власності на вказане нерухоме майно у відповідача виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, яка знаходиться під нерухомим майном.
З часу набуття ПП «ЕТАЛОН» права власності на комплекс нежитлових будівель, останнім належним чином не оформлено речові права щодо спірної земельної ділянки та не сплачено за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі у спірний період. Після сплину шістдесяти днів після прийняття Рішення Кам`янської міської ради № 2051-46/VII від 16.09.2020 «Про набуття (припинення) прав на землю» про передачу в користування на умовах оренди земельної ділянки за адресою: пров. Цегальний,19 ПП «ЕТАЛОН» відповідач свої зобов`язання щодо укладання договору оренди своєчасно не виконав, рішення ради самочинно проігнорував.
За таких обставин використання земельної ділянки здійснюється відповідачем без достатньої правової підстави, що відповідно до положень статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України є підставою для виникнення обов`язку повернення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою.
Згідно з положеннями частин 1,2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Відповідно до змісту глави 15, ст.ст. 120, 125 ЗК України та положень ст. 1212 ЦК України слідує, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 і № 922/5468/14, від 04.06.2019 у справі №914/1925/18.
Відтак, у спірних правовідносинах виникли кондикційні зобов`язання.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі № 646/4738/19 зазначено: «Якщо тлумачити приписи статті 1212 ЦК України телеологічно, тобто згідно з їхніми цілями, то до випадків безпідставного набуття та збереження майна належить також збереження особою без достатніх правових підстав у себе виплати, яку вона відповідно до закону мала віддати (перерахувати) іншій особі згідно з покладеним на неї за законом обов`язком (зменшення обов`язку).
Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, провадження № 12-12 гс 21, від 9 листопада 2021 року у справі № 905/1680/20, провадження № 12-48 гс 21».
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №905/1680/20, у випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку статті 1212 ЦК України. Згідно статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (до п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Згідно з п.п. 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
З викладеного свідчить, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».
В період спірних правовідносин ПП «ЕТАЛОН» не оформив право власності або право постійного користування земельною ділянкою, у зв`язку з чим не набув статусу платника плати за землю у формі земельного податку. Водночас єдиною можливою формою плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (пункт 14.1.72 статті 14 Податкового кодексу України).
За визначенням, наведеним у Податковому кодексі України, орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.14.1.125, 14.1.136, 288.5 ПК України).
За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.
Відповідно до частини 1 статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України).
Положеннями статті 125 ЗК України унормовано, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).
Відтак, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини 2 статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі № 646/4738/19 викладено правову позицію, згідно з якою відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати застосовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Пунктом 3 частини 1 статті 13, частини 1 статті 18 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.
Згідно з частиною 2 статті 20 та частиною 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
З огляду на зазначене, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, який підтверджує дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка у свою чергу є основою для розрахунку орендної плати за землю.
У постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 зазначено, що земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та внесення відомостей про неї до Державного земельного кадастру. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19.
У зазначеній постанові Верховний Суд, з урахуванням положень чинного законодавства та усталеної судової практики, дійшов висновку, що з дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна його власник стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований такий об`єкт. Відтак із цієї дати у нього виникає обов`язок сплачувати плату за користування відповідною земельною ділянкою. При цьому до моменту належного оформлення права на земельну ділянку такі кошти вважаються безпідставно збереженими.
З матеріалів справи вбачається, що на земельній ділянці загальною площею 1,3391 га з кадастровим номером 1210400000:02:006:0586, місцерозташування - Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пров. Цегальний, 19, розміщений об`єкт нерухомості - речовий ринок загальною площею 1830,3 кв.м., що належить на праві приватної власності Приватному підприємству «ЕТАЛОН» (ЄДРПОУ 05412210).
У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19, від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18 неодноразово зазначено, що при розгляді справ про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої плати підлягають встановленню обставини, зокрема, чи є земельна ділянка сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.
Відповідно до положень статті 79 ЗК України земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
З огляду на те, що спірна земельна ділянка, як об`єкт цивільних прав, сформована та зареєстрована у Державному земельному кадастрі 19.08.2020, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.08.2020 №НВ-1214253402020, то стягненню з відповідача, підлягають кошти саме у вигляді недоотриманої орендної плати, починаючи з 01.01.2022 по 09.12.2024 включно.
Стосовно визначення розміру плати за користування земельною ділянкою апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною.
Статтею 284 ПК України органи самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.
За результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною і міською радою ст. 20 Закону України «Про оцінку земель»).
Частиною третьою статті 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.
За висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 зазначено, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.
З матеріалів справи вбачається, що прокурором у позовній заяві проведено розрахунок за користування відповідачем земельною ділянкою площею 1,3391 га виходячи з даних про нормативно грошову оцінку спірної земельної ділянки у розмірі 39 147 268,93 грн, в підтвердження чого останнім надано до суду витяг із технічної документації №НВ-9928978002023 від 29.09.2023.
Здійснивши перевірку поданого прокурором розрахунку безпідставно збережених відповідачем коштів на загальну суму 2 593 530,21 грн. судом першої інстанції помилок не виявлено, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Колегія суддів звертає увагу, що 30.09.2025 представником відповідача надано до суду першої інстанції клопотання про долучення доказів, за змістом якого було повідомлено про прийняття 08.09.2025 Дніпропетровським окружним адміністративним судом рішення у справі №160/32886/23, яким вирішено: 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області при видачі витягу із технічної документації нормативної грошової оцінки земельних ділянок №НВ-9928978002023 від 29.09.2023р., а саме незастосування таких показників нормативної грошової оцінки земельної ділянки: Км2 (2,13) х 461,69 середня (базова) вартість 1 кв.м. = 983,50 грн.; Км3 (0,81); Кф (2,5); Кі 1,051; площа земельної ділянки 13391 кв.м.;
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області видати Приватному підприємству «ЕТАЛОН» (ЄДРПОУ 05412210) витяг з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки площею 1,3391 га, розташованох провулок Цегельний, 19, м. Кам`янське, Дніпропетровської області, (кадастровий номер 1210400000:02:006:0586) із застосуванням при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки таких показників: Км2 (2,13) х 461,69 середня (базова) вартість 1 кв.м. = 983,50 грн.; КМ3 (8,81); КФ (2,5); Кі 1,051; площа земельної ділянки 13391 кв.м., станом на 01.01.2023р.
Разом з тим, у мотивувальній частині зазначеного рішення у справі №160/32886/23 встановлено, що з урахуванням висновку судового експерта Коваленко Людмили Анатоліївни від 01.07.2025 №427/03-2025 НГО цієї земельної ділянки повинна становити 28 029 484,97 грн.
Колегія суддів враховує, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/32886/23 встановлено неправомірність застосування Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області показників, використаних при формуванні витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №НВ-9928978002023 від 29.09.2023, який був покладений прокурором в основу розрахунку заявлених до стягнення коштів. 
Водночас колегія суддів зазначає, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення у даній справі рішення у справі №160/32886/23 не набрало законної сили, а відтак не мало преюдиційного значення для місцевого господарського суду.
Разом з тим, на переконання апеляційного суду, наведене не звільняло суд першої інстанції від обов`язку надати належну оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам та доводам сторін щодо правильності визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка була покладена в основу розрахунку позовних вимог.
Як убачається з матеріалів справи, відповідач послідовно заперечував правильність визначення прокурором нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки та розміру заявлених до стягнення коштів, посилаючись на неправильне застосування показників оцінки та наявність судового спору щодо законності витягу №НВ-9928978002023 від 29.09.2023. Крім того, до суду були подані докази, які свідчили про існування обґрунтованого спору щодо правильності визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки та, відповідно, правильності розрахунку заявленої до стягнення суми.
Однак суд першої інстанції фактично обмежився констатацією відсутності помилок у розрахунку прокурора та не надав належної оцінки доводам відповідача щодо недостовірності показників нормативної грошової оцінки, покладених в основу такого розрахунку. За таких обставин висновок місцевого господарського суду про доведеність розміру безпідставно збережених коштів у сумі 2 593 530,21 грн є передчасним.
З урахуванням того, що під час апеляційного перегляду рішення у справі №160/32886/23 набрало законної сили та остаточно підтвердило неправильність показників, застосованих при визначенні нормативної грошової оцінки земельної ділянки у витягу №НВ-9928978002023 від 29.09.2023, колегія суддів дійшла висновку, що розрахунок позовних вимог підлягає перевірці та перерахунку виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 1,3391 га, кадастровий номер 1210400000:02:006:0586 у розмірі 28 026 559,54 грн, який наведено у витязі із технічної документації з НГО земельних ділянок (том 2, а.с. 239), який на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025, залишеного без змін Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 у справі №160/32886/23, Відділом №3 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області було сформовано для видачі Приватному підприємству «ЕТАЛОН» (ЄДРПОУ 05412210).
Отже, витяг №НВ-9928978002023 від 29.09.2023 не може бути покладений в основу визначення розміру безпідставно збережених коштів, оскільки його показники визнані судом такими, що сформовані з порушенням вимог законодавства.
Водночас колегія суддів зазначає, що при визначенні розміру заявлених до стягнення коштів прокурором не було враховано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 17.01.2022, відповідно до якого нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становила 18 106 975,43 грн, який є належним доказом для визначення розміру нарахувань за відповідний період.
Таким чином, при здійсненні розрахунку за 2022 рік прокурором безпідставно застосовано показники нормативної грошової оцінки, визначені у витягу № НВ-9928978002023 від 29.09.2023, який не відповідає періоду виникнення спірних правовідносин.
Суд першої інстанції зазначеним обставинам належної правової оцінки не надав, не перевірив правильність застосування прокурором вихідних даних нормативної грошової оцінки земельної ділянки за відповідні періоди та безпідставно погодився з поданим розрахунком, що призвело до помилкового визначення розміру заявлених до стягнення коштів.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що розрахунок позовних вимог підлягає перерахунку виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка діяла у відповідному розрахунковому періоді та підтверджується належними і допустимими доказами.
Пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України встановлено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Відповідно до пункту 289.2 статті 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.
З огляду на зазначене, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок застосовується до розрахованого значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України Нормативно-правовими актами, які регулюють проведення нормативної грошової оцінки земель, не передбачено можливість оформлення витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за минулі роки.
Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік становить 1,051.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель (пункт 289.2 статті 289 Податкового кодексу України).
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить: 1996 рік – 1,703; 1997 рік – 1,059; 1998 рік – 1,006; 1999 рік – 1,127; 2000 рік – 1,182; 2001 рік – 1,02; 2005 рік – 1,035; 2007 рік – 1,028; 2008 рік – 1,152; 2009 рік – 1,059; 2010 рік – 1,0; 2011 рік – 1,0; 2012 рік – 1,0; 2013 рік – 1,0; 2014 рік – 1,249; 2015 рік – 1,433 (крім сільськогосподарських угідь) і 1,2 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); 2016 рік – 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,06 (для земель несільськогосподарського призначення); 2017 рік – 1,0; 2018 рік – 1,0; 2019 рік – 1,0; 2020 рік – 1,0; 2021 рік – 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); 2022 рік – 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь).
За інформацією ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 12987/5/04-36-04-05-11 від 19.03.2025 встановлено, що ПП «ЕТАЛОН» задекларувало та сплатило до бюджету земельний податок: за 2021 рік — 543 211,27 грн, за 2022 рік — 543 211,26 грн, за 2023 рік — 624 690,15 грн, за 2024 рік — 617 721,81 грн. Крім того, відповідачем сплачено орендну плату за землю за період з 10.12.2024 по 31.12.2024 у сумі 97 368,11 грн.
Вказані платежі сплачені в повному обсязі, податковий борг станом на 01.03.2025 за відповідачем не обліковується.
Незважаючи на те, що відповідач фактично сплачував земельний податок, така сплата не створює у нього права користування земельною ділянкою та не звільняє від обов`язку компенсувати власнику земельної ділянки недоотриману орендну плату. Разом з тим суми фактично сплачених платежів підлягають врахуванню при визначенні розміру безпідставно збережених коштів.
Відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 1210400000:02:006:0586 станом на 17.01.2022 нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становить 18 106 975,43 грн.
Відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 1210400000:02:006:0586 станом на 01.01.2023 нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становить 28 026 559,54 грн.
З 01.07.2018 на підставі рішення міської ради від 22.06.2018 №1105-25/VII ставка орендної плати за земельні ділянки у відсотках (%) від нормативної грошової оцінки – 4%.
Таким чином, недоотриманий дохід від використання земельної ділянки з кадастровим номером 1210400000:02:006:0586, з урахуванням ставки річної орендної плати 4 %, за період з 01.01.2022 по 09.12.2024 становить 1 168 274,07 грн, а саме:
- за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 включно: 181 067,75 грн ((18 106 975,43 грн Ч 4 %) ? 543 211,27 грн);
- за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 включно: 496 372,23 грн ((28 026 559,54 грн Ч 4 %) ? 624 690,15 грн);
- за період з 01.01.2024 по 09.12.2024 включно: 490 834,09 грн ((28 026 559,54 грн Ч 1,051 Ч 4 % ч 12 Ч 11) + (28 026 559,54 грн Ч 1,051 Ч 4 % ч 12 ч 31 Ч 9) ? 617 721,81 грн).
Таким чином, оцінивши доводи Приватного підприємства «ЕТАЛОН», колегія суддів дійшла висновку, що вони знайшли часткове підтвердження під час апеляційного перегляду справи, зокрема, обґрунтованими є доводи в частині неправильного визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, покладеної в основу розрахунку безпідставно збережених коштів, а також неналежної оцінки судом першої інстанції доказів відповідача, які підтверджують інші показники НГО за 2022 та 2023 роки.
Водночас доводи апелянта щодо повної безпідставності позову в цілому не знайшли свого підтвердження, оскільки саме по собі користування земельною ділянкою без належного правового оформлення є встановленим, а спір стосується виключно правильності розрахунку розміру безпідставно збережених коштів.
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи на підставі доказів у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Відповідно до ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру безпідставно збережених коштів із викладенням резолютивної частини в новій редакції, про часткове задоволення позовних вимог, а саме в розмірі 1 168 274,07 грн.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно зі ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
За таких обставин, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 р. у справі № 904/368/25 підлягає зміні в частині визначення розміру безпідставно збережених коштів, що підлягають стягненню.
Вирішення питання щодо розподілу судових витрат
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК України, постанова суду апеляційної інстанції має містити, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р. зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019р. у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019р. у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019р. у справі № 922/928/18, від 30.07.2019р. у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019р. у справі № 915/237/18).
Відповідно до ч. 4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частинами 1 та 2 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
За приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Розглянувши клопотання Приватного підприємства «ЕТАЛОН», викладене в прохальній частині апеляційної скарги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 904/368/25, колегія суддів дійшла висновку про його часткове задоволення, враховуючи наступне.
Приватне підприємство «ЕТАЛОН» дотрималось вимог щодо строків звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, а також подання відповідних доказів, у тому числі на виконання вимог частини 8 статті 129 ГПК, чому передувала відповідна заява, зроблена стороною у апеляційній скарзі.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу суду в якості доказів надані: копія Ордеру на надання правничої допомоги ПП «ЕТАЛОН» на підставі договору про надання правничої допомоги №9 від 05.02.2025 у Господарському суді Дніпропетровської області та у Центральному апеляційному господарському суді, що виданий адвокату Васильцовій О.М., копія Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 3968 від 19.11.2021, Договір про надання правничої допомоги № 9 від 05.02.2025, акт приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги №9 від 05.02.2025 року від 16.01.2026 року.
Відповідно до вищевказаного акту приймання-передачі виконаниз робіт, адвокатом Васильцовою О.М. було надано ПП «ЕТАЛОН» послуги на загальну суму 9 000,00 грн, в тому числі:
1. Підготовка до розгляду справи в Центральному апеляційному господарському суді: аналіз рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 року у справі №904/368/25, формування доводів, аналіз судової практики, надання юридичної консультації клієнту - 2 год * 900 грн = 1800,00 грн;
2. Складення та оформлення апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 року у справі №904/368/25.
Враховуючи наведені положення процесуального законодавства, беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом професійної правничої допомоги у даній справі, а також критерії реальності, обґрунтованості та розумності судових витрат, з огляду на часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення клопотання Приватного підприємства «ЕТАЛОН» щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Водночас, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність, витрачений час та пропорційність до предмета спору, а також принцип справедливого розподілу судових витрат, колегія суддів вважає за можливе покласти витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн на Дніпропетровську обласну прокуратуру.
Разом з тим, відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на Відповідача; 2) у разі відмови в позові - на Позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, зміни рішення суду першої інстанції в частині присудженої до стягнення суми, витрати Дніпропетрвоської обласної прокуратури на оплату судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача – ПП «ЕТАЛОН» пропорційно задоволених позовних вимог, а саме в сумі 14 019,29 грн. Разом з тим, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 25 655,14 грн. згідно зі статтею 129 ГПК України, покладаються на позивача - Дніпропетровську обласну прокуратуру, оскільки апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції змінено на користь апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Еталон» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 по справі № 904/368/25 – задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 по справі № 904/368/25 змінити виклавши резолютивну частину рішення наступним чином:
«Позовні вимоги задовольнити - частково.
Стягнути з Приватного підприємства «ЕТАЛОН», 51931, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, просп. Свободи, буд.32, код ЄДРПОУ 05412210 на користь Кам`янської міської ради. 51931, Дніпропетровської область, м.Кам`янське, майдан Петра Калнишевського, буд.2, код ЄДРПОУ 24604168 (реквізити отримувача: р/р UA518999980314030611000004573, отримувач: ГУК у Дніпропетровській області/ м.Кам`янське/24062200, код отримувача ЄДРПОУ 37988155, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), код класифікації доходів бюджету: 24062200, код банку 899998) безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки загальною площею 1,3391 га з кадастровим номером 1210400000:02:006:0586, що розташована за адресою: 51931, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пров. Цегельний, 19, за період з 01.01.2022 по 09.12.2024 включно у розмірі 1 168 274,07 грн.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Приватного підприємства «ЕТАЛОН», 51931, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, просп. Свободи, буд.32, код ЄДРПОУ 05412210 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (реквізити отримувача: 49044, м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, 38, МФО 820172, р/р UA228201720343160001000000291 в ДКСУ в м. Київ, код за ЄДРПОУ 02909938, код класифікації видатків бюджету – 2800) сплачений судовий збір у розмірі 14 019,29 грн.
Накази видати після набрання рішенням законної сили».
Стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь Приватного підприємства «ЕТАЛОН» судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 25655,14 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
Видачу наказів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений 04.06.2026.
Головуючий суддя А.О. Кошля

Суддя Т.Ю. Демчина

Суддя Т.В. Стефанів