Справа № 548/416/26
Провадження № 2/548/425/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.05.2026 року м. Хорол
Хорольський районний суд Полтавської області в складі :
головуючого судді - Коновод О. В.
за участю : секретаря судового засідання - Матвієнко О.А.
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно 
ВСТАНОВИВ:
Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.
Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.
На обґрунтування позову зазначив, що він ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але у зв`язку з сімейними обставинами, починаючи з 2014 проживає у будинку по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок пустував, там ніхто не проживав, позивач відкрито заволодів даним будинком, зробив ремонт, створив умови для можливості проживання, вставив вікна та двері, відремонтував дах, зробив внутрішні та зовнішні естетичні ремонти, переклав грубу для можливості отоплювати будинок в зимовий період.
У грудні 2025 року позивач замовив виготовлення технічного паспорту на даний будинок, під час виготовлення документів з`ясувалось, що спірний житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано в КП «Лубенське МБТІ» книзі № 10 за реєстровим номером 2235 за ОСОБА_2 – в цілому згідно Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок видане виконавчим комітетом Хорольської міської ради народних депутатів 17 січня 1978 року. 
Під час проведення ремонту у спірному будинку позивачем була знайдена тека з паперами, яку він зберіг. Переглянувши її після отримання вказаної вище інформації, про власника будинку, окрім іншого позивач знайшов свідоцтво про смерть, ОСОБА_3 , з якого слідує, що останній помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво було видане повторно у 1978 році, тоді ж, згідно довідки КП «Лубенське МБТІ» спірний будинок було зареєстровано за ОСОБА_3 та було видане і свідоцтво про право власності, хоча ОСОБА_3 помер ще у 1908 році. 
Так як спірний будинок знаходиться на одній вулиці з місцем мої реєстрації та колишнього проживання то скільки я себе пам`ятаю у спірному будинку ніхто постійно не проживав, з`являлись якісь мешканці, але надовго ніхто не затримувався, а починаючи з 2012 року будинок взагалі пустував. 
Починаючи з квітня 2014 року позивач постійно, безперервно проживає у будинку по АДРЕСА_1 , продовжує відкрито та безперервно володіти ним і по даний час. 
Позивач постійно, добросовісно, безперервно, відкрито володіє спірним будинком, користується ним, доглядає за ним, зберігав та зберігає його, охороняє, проводжує капітальні та поточні ремонти, несе матеріальні витрати на обслуговування будинку, ремонт, підтримує його у придатному для користування стані. Сплачує комунальні послуги.
За час користування згаданим майном інші особи про право власності на це майно не заявляли. Факт належного утримання домоволодіння та збереження в цілому його технічних характеристик підтверджується технічним паспортом виготовленим станом на 2.11.2025 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна , інформація по спірному будинку відсутня
У зв`язку з тим, що, будинок до цього часу зареєстрований в БТІ за ОСОБА_3 позивач не може розпоряджатись ним, не може ні прописатися ні прописати членів своєї сім`ї , окрім цього позивач також має намір зробити певну перебудову будинку для покращення умов проживання, та таке інше.
На сьогоднішній день позивач бажає повністю розпоряджатися цим спірним будинком , але не може це зробити враховуючи вище викладені обставини. Позивач дізнався, що іншої можливості набути право власності на спірний будинок, окрім звернення до суду не має. Тому позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Вище викладене підтверджується наступними доказами:копією; паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 ;копією витягу з реєстру теритріальної громади;копією відомостей виконкому Хорольської міської ради;копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ;копією технічного паспорта;копією витягу з реєстру будівельної діяльності; копією довідки КП «ЛМБТІ»;копіями заяв свідків з копіями їх паспортів та РНОКПП;копією акта депутата міської ради;копію акта звірки стану розрахунків за спожиту електричну енергію;копії платіжних інструкцій;копією інформації з ДРРП; копією звіту про незалежну оцінку.
02.03.2026 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.
В судове засідання позивач не з"явився, але в позовній заяві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, протягом строку, встановленого судом, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Позивач, ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але у зв`язку з сімейними обставинами, починаючи з 2014 проживає у будинку по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок пустував, там ніхто не проживав, позивач відкрито заволодів даним будинком, зробив ремонт, створив умови для можливості проживання, вставив вікна та двері, відремонтував дах, зробив внутрішні та зовнішні естетичні ремонти, переклав грубу для можливості отоплювати будинок в зимовий період.
У грудні 2025 року позивач замовив виготовлення технічного паспорту на даний будинок, під час виготовлення документів з`ясувалось, що спірний житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано в КП «Лубенське МБТІ» книзі № 10 за реєстровим номером 2235 за ОСОБА_2 – в цілому згідно Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок видане виконавчим комітетом Хорольської міської ради народних депутатів 17 січня 1978 року. 
Під час проведення ремонту у спірному будинку позивачем була знайдена тека з паперами, яку він зберіг. Переглянувши її після отримання вказаної вище інформації, про власника будинку, окрім іншого позивач знайшов свідоцтво про смерть, ОСОБА_3 , з якого слідує, що останній помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво було видане повторно у 1978 році, тоді ж, згідно довідки КП «Лубенське МБТІ» спірний будинок було зареєстровано за ОСОБА_3 та було видане і свідоцтво про право власності, хоча ОСОБА_3 помер ще у 1908 році. 
Так як спірний будинок знаходиться на одній вулиці з місцем мої реєстрації та колишнього проживання то скільки я себе пам`ятаю у спірному будинку ніхто постійно не проживав, з`являлись якісь мешканці, але надовго ніхто не затримувався, а починаючи з 2012 року будинок взагалі пустував. 
Починаючи з квітня 2014 року позивач постійно, безперервно проживає у будинку по АДРЕСА_1 , продовжує відкрито та безперервно володіти ним і по даний час. 
Позивач постійно, добросовісно, безперервно, відкрито володіє спірним будинком, користується ним, доглядає за ним, зберігав та зберігає його, охороняє, проводжує капітальні та поточні ремонти, несе матеріальні витрати на обслуговування будинку, ремонт, підтримує його у придатному для користування стані. Сплачує комунальні послуги.
За час користування згаданим майном інші особи про право власності на це майно не заявляли. Факт належного утримання домоволодіння та збереження в цілому його технічних характеристик підтверджується технічним паспортом виготовленим станом на 2.11.2025 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна , інформація по спірному будинку відсутня
У зв`язку з тим, що, будинок до цього часу зареєстрований в БТІ за ОСОБА_3 позивач не може розпоряджатись ним, не може ні прописатися ні прописати членів своєї сім`ї , окрім цього позивач також має намір зробити певну перебудову будинку для покращення умов проживання, та таке інше.
На сьогоднішній день позивач бажає повністю розпоряджатися цим спірним будинком , але не може це зробити враховуючи вище викладені обставини. Позивач дізнався, що іншої можливості набути право власності на спірний будинок, окрім звернення до суду не має. Тому позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Вище викладене підтверджується наступними доказами:копією; паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 ;копією витягу з реєстру теритріальної громади;копією відомостей виконкому Хорольської міської ради;копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ;копією технічного паспорта;копією витягу з реєстру будівельної діяльності; копією довідки КП «ЛМБТІ»;копіями заяв свідків з копіями їх паспортів та РНОКПП;копією акта депутата міської ради;копію акта звірки стану розрахунків за спожиту електричну енергію;копії платіжних інструкцій;копією інформації з ДРРП; копією звіту про незалежну оцінку.
Норми права, застосовані судом.
Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхтонеможебути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідност. 344 ЦК Україниособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першоїстатті 344 ЦКособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановленоЦК.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)
Враховуючи положення статей335і344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей15,16 ЦК, а також частини четвертоїстатті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)
Виходячи зі змісту частини першоїстатті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першоїстатті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)
Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном: житловим будинком, який розташований в АДРЕСА_2 , загальною площею 38,2 м.кв., житловою площею 18,3 м.кв., суд вважає за можливе визнати за ним право вланості на нерухоме майно за набувальною давністю.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
У розумінні закону, суб`єктивне право на захист юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.
Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.
Таким чином,під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру,за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.
У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом.
Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13.
За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.15,16,328,392 ЦК України, ст.ст.1-18,76-81,141,209-241,259,263-265,268,280-283, 354,355 ЦПК України, суд-
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області ( код ЄДРПОУ: 22528612, адреса знаходження: вул. Соборності, буд. 4 м. Хорол Лубенського району Полтавської області) про визнання права власності на нерухоме майно- 
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на жилий будинок який розташований в АДРЕСА_2 , загальною площею 38,2 м.кв., житловою площею 18,3 м.кв. за набувальною давністю. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 21.05.2026 року.

Суддя : О.В. Коновод