Справа № 359/11565/25 
Провадження № 2/355/691/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року Баришівський районний суд Київської області
У складі: головуючого-судді   Чехова С.І.
за участю секретаря   Котенко Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Баришівка за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко Михайла Едуардовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 102508221 від 23 червня 2021 року у розмірі 26838,00 гривень, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору під час подачі позовної заяви до суду у сумі 2422,40 гривень, понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 червня 2021 року за власного волевиявлення з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» Матієнко С.І. подав заявку на отримання кредиту № 102508221.
Законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «Мілоан» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов договору про споживчий кредит № 102508221 від 23 червня 2021 року.
Відповідач уклав договір про споживчий кредит № 102508221 від 23 червня 2021 року та на підставі платіжного документа відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 6300,00 гривень.
Як стверджує позивач, відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин – ст. 526 та ст. 527 ЦК України, внаслідок чого, керуючись нормами ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 30 вересня 2021 року згідно умов договору відступлення права вимоги № 09Т, ТОВ ««Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним договором № 102508221 від 23 червня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуто права вимоги до відповідача.
Згідно договору відступлення сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «Діджи Фінанс») становить 26838,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту: 6300,00 гривень; заборгованість за відсотками: 19908,00 гривень; заборгованість за комісійними винагородами становить 630,00 гривень; заборгованість за пенею становить 0,00 гривень.
Представник позивача до судового засідання не з`явився, однак повідомив про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує просить задовольнити. У разі неявки до суду відповідача не заперечує проти розгляду справи заочно.
Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився , був належно повідомлений про час, місце розгляду справи на 24 березня 2026 року на 12 годину 45 хвилин, як слід з довідки про причину повернення поштового конверта з ухвалою суду про відкриття провадження та призначення справи до судового засідання «адресат відсутній за вказаною адресою», на 26 травня 2026 року на 10 годину 00 хвилин, як слід з довідки про причину повернення поштового конверта з судовою повісткою – «адресат відсутній за вказаною адресою», повідомлявся через веб сайт Судової влади України на 09 квітня 2026 року на 09 годину 45 хвилин, причину неявки не повідомив, яку слід вважати неповажною. Відзиву стосовно позовних вимог надано не було.
Суд прийшов до такого висновку відповідно до  п.п.3,4 ч.8, ч.11 ст.128 ЦПК України слід, що днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З таких підстав суд вирішив розглядати справу заочно.
Дослідивши матеріали справи у повному обсязі суд приходить до висновку про можливе часткове задоволення заявлених позовних вимог, оскільки:
Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України слід, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
На підставі ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі.
Судом досліджені матеріали справи у повному обсязі суд, а саме:
Копію Анкети-Заяви на кредит № 102508221 від 23 червня 2021 року, згідно з якою відповідач ОСОБА_1 звернувся до первісного кредитора щодо надання коштів у кредит, вказавши свої анкетні дані, місце проживання, засоби зв`язку. (а.с. 17-18)
Копію паспорта споживчого кредиту № 102508221 (додаток № 2 до договору № 102508221 від 23 червня 2021 року, з якого слід, що відповідач ознайомлений основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацією щодо орієнтовної реальної річної відсоткової ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядком повернення кредиту.(а.с. 34-35)
З копії договору про споживчий кредит № 102508221 від 23 червня 2021 року (індивідуальна частина) (далі - договір про споживчий кредит), укладеного між ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) слід, що відповідно до п.п. 1.1 договору про споживчий кредит кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору (кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. 
Відповідно до п. 1.2 договору про споживчий кредит сума (загальний розмір) кредиту становить 6300,00 гривень у валюті: українські гривні.
Кредит надається строком на 16 днів з 23 червня 2021 року (строк кредитування) (п.п. 1.3 договору про споживчий кредит).
Згідно з п.п. 1.4 договору про споживчий кредит термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 09 липня 2021 року.
Як слід з п.п. 1.5 договору про споживчий кредит, загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту складають 1638,00 гривень в грошовому виразі та 19385,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 7938,00 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема, позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п. 1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. 1.5.1 Комісія за надання кредиту: 630,00 гривень, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово. 1.5.2 Проценти за користування кредитом: 1008,00 гривень, які нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Відповідно до п.п. 1.6 договору про споживчий кредит стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Згідно з п.п. 1.7 договору про споживчий кредит тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 цього договору.
Як передбачено п.п. 2.1 договору про споживчий кредит кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Відповідно до п.п. 2.2 договору про споживчий кредит плата за кредитом: 2.2.1 позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом, у розмірах, зазначених у п. 1.5.1-1.52 договору, в термін (дату), вказаний в п. 1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п. 1.6 договору, в сумі та на умовах, визначених п. 2.3 договору. 2.2.2 Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору. 2.2.3 Проценти нараховуються за стандартною (базовою) процентною ставкою, що визначена п. 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування, визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6 договору.
Копію додатку № 1 до договору про споживчий кредит № 102508221 від 23 червня 2021 року – Графік платежів за договором про споживчий кредит 102508221 від 23 червня 2021 року, що містить розрахунки, здійснені за припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та в строки, визначені в договорі та цьому графіку, зокрема, позичальник здійснить повне погашення заборгованості в дату платежу. (а.с. 33)
Копію платіжного доручення № 29098065 від 23 червня 2021 року, з якого слід, що ТОВ «Мілоан» здійснило через банк платника ТОВ «ФК «Елаєнс» перерахування коштів отримувачу ОСОБА_1 , на картку № НОМЕР_1 у сумі 6300,00 гривень, призначення платежу: кошти згідно договору 102508221. (а.с. 55)
Копію відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 102508221, позичальник: ОСОБА_1 , за підписом генерального директора ТОВ «Мілоан» Вініченка О.В., відповідно до якого загальний борг за означеним кредитним договором становить 26838,00 гривень, з яких: 6300,00 гривень – борг по тілу кредиту; 19908,00 гривень – борг по відсотках; 630,00 гривень – борг по комісії (а.с. 22-23).
Копію статуту ТОВ «Діджи Фінанс».(а.с. 80-92)
Копію договору факторингу № 09Т від 30 вересня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» (фактор) та ТОВ «Мілоан»» (клієнт), стосовно якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. (а.с. 36-47).
Згідно з п. 4.1 договору факторингу № 09Т від 30 вересня 2021 року право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання цього договору.
Копію акту приймання-передачі реєстру прав вимог від 30 вересня 2021 року до договору факторингу № 09Т від 30 вересня 2021 року, з якого слід, що ТОВ «Мілоан» (клієнт) згідно з вимогами договору факторингу № 09Т від 30 вересня 2021 року передав, а фактор (ТОВ «Діджи Фінанс») прийняв реєстр прав вимог від 30 вересня 2021 року, складений за формою згідно із додатком № 1 до договору. Кількість боржників: 3442. Загальна сума заборгованості: 85 526 298,43 гривень. (а.с. 48)
Копію витягу з додатку до договору факторингу № 09Т від 30 вересня 2021 року, сформованого 19 серпня 2025 року, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» (клієнт) згідно з вимогами договору факторингу № 09Т від 30 вересня 2021 року передав, а фактор (ТОВ «Діджи Фінанс») прийняв право вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором № 102508221 від 23 червня 2021 року, сума заборгованості разом: 26838,00 гривень, сума заборгованості за тілом кредиту: 6300,00 гривень, сума заборгованості за відсотками: 19908,00 гривень; сума заборгованості за комісією: 630,00 гривень, сума заборгованості за пенею: 0,00 гривень. (а.с. 21)
Копію досудової вимоги, стосовно якої представник ТОВ «Діджи Фінанс» повідомила відповідача про зміну кредитора та пропозицією погасити заборгованість за кредитним договором.(а.с. 59-60)
Копію платіжної інструкції № 9 від 04 листопада 2021 року, № 3 від 03 грудня 2021 року, № 9 від 10 січня 2022 року, № 1939 від 03 лютого 2022 року, № 4 від 29 червня 2022 року, згідно яких ТОВ «Діджи Фінанс» здійснило перерахування ТОВ «Мілоан» оплат згідно договору відступлення прав вимог № 09Т від 30 вересня 2021 року. (а.с. 62-64)
Копію платіжної інструкції № 2683 від 03 листопада 2022 року, № 2684 від 03 листопада 2022 року, 2832 від 02 грудня 2022 року, № 2831 від 02 грудня 2022 року, № 3016 від 03 січня 2023 року, № 3015 від 03 січня 2023 року, № 3169 від 02 лютого 2023 року, № 3170 від 02 лютого 2023 року, № 3340 від 02 березня 2023 року, № 3339 від 02 березня 2023 року, № 3599 від 04 квітня 2023 року, № 3600 від 04 квітня 2023 року, № 3801 від 04 травня 2023 року, № 3800 від 04 травня 2023 року, № 4015 від 04 червня 2023 року, № 4017 від 04 червня 2023 року, № 4215 від 04 липня 2023 року, № 4214 від 04 липня 2023 року, № 4420 від 03 серпня 2023 року, № 4419 від 03 серпня 2023 року, № 4595 від 05 вересня 2023 року, № 4594 від 05 вересня 2023 року, № 4793 від 03 жовтня 2023 року, № 4792 від 03 жовтня 2023 року, № 4793 від 03 жовтня 2023 року, № 4792 від 03 жовтня 2023 року, згідно яких ТОВ «Діджи Фінанс» здійснило перерахування ТОВ «Мілоан» оплат згідно додаткових угоди № 1 від 05 жовтня 2022 року до договору факторингу № 09Т від 30 вересня 2021 року (а.с. 64-77).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Як слід з ч.1 ст. 207 ЦК України, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно п.п. 5, 6, 7 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» слід, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Аналогічною правовою позицією є Постанова Верховного Суду №61-20799св19 у справі №561/77/19 від 16 грудня 2020 року щодо належності та законності підписання кредитних договорів за допомогою одноразового ідентифікатора та висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
З викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
За ч. 1 ст. 526 ЦК України слід, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як слід з ст. 536 ЦК України, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)
Відповідач, використовуючи своє право згідно укладеного договору отримав кредитні кошти, які використовував на свій розсуд. Сторона позивача уклала договір факторингу з кредитором відповідача ОСОБА_1 , на підставі якого ТОВ «Мілоан» (клієнт) передав, а фактор (ТОВ «Діджи Фінанс») прийняв право вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором № 102508221 від 23 червня 2021 року, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом проценти.
Як слід за ст. 1077 ЦК України, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
За ст. 1078 ЦК України слід, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 512 ЦК України слід, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);2) правонаступництва;3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
З ст. 514 ЦК України слід, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).
За положеннями частини 1 статті 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 1052 даного Кодексу передбачено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
За ст. 1082 ЦК України слід, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Згідно правової позиції Верховного Суду України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «….боржник який не отримав повідомлення про передачу права вимоги інший особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору…..неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».
Отже, сторона позивача, яка має право на господарську діяльність з надання фінансових послуг, отримавши право на витребування кредитних коштів вправі вимагати від відповідача ОСОБА_1 їх повернення, позовні вимоги сторони позивача законні та підлягають задоволенню в часті стягнення 26208 гривень.
Стосовно 630,00 гривень, які сторона позивача вважає комісійними винагородами в цій частині позовні вимоги слід відмовити. З таких підстав у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зроблено правовий висновок: «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно із ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч.1 ст. 1 та ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (надалі також Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно із частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч.1та ч.2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).
Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.  
Крім того сторона позивача просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень.
Стороною позивача були надані:
Копію договору № 42649746 про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та фізичною особою-підприємцем Міньковська А.В., яка є адвокатом. (а.с. 49-53)
Копію додаткової угоди № 102508221 до договору № 42649746 про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року, датованої 29 липня 2025 року, між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Діджи Фінанс». (а.с. 54).
Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Міньковської А.В. (а.с. 79)
Копію акта про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 29 липня 2025 року, адвоката: ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Діджи Фінанс», що містить опис наданих послуг (виконання робіт), та підтверджує, що адвокат надав, а клієнт прийняв правничу (правову) допомогу загальною вартістю 5000,00 гривень. (а.с. 16)
Копію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Міньковська А.В., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості, підстава: договір про надання правової допомоги № 42649746 від 05 травня 2025 року та додаткової угоди до нього. (а.с.73)
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Сторона відповідача, отримавши позовну заяву та додатки до неї, не надала суду доказів щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.
Клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу від сторони відповідача не надійшло. З таких підстав слід задовольнити вимоги сторони позивача про стягнення з відповідача понесених витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, слід, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки стороною позивача був сплачений судовий збір у сумі 2422.40 гривень було задоволено частина позовних вимог яка складається 26838 гривень позовних вимог, задоволено 26208 гривень (26208х100%):26838=97.65%, судовий збір 2422.40 гривень задоволено 97.65%, (2422.40х97.65%):100%=2365.47 гривень, що підлягає стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,4,12,13,81,141,229,263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 205, 207, 512, 514, ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 610, ст. 626, ст. 638, ст. 639, ч. 1 ст. 1048, ст. 1052, 1054, 1077, 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України.

ВИРІШИВ:

Позовну заяву представника позивача ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко Михайла Едуардовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (07406, Київської області місто Бровари, вулиця Симона Петлюри, будинок 21/1, код ЄДРПОУ: 42649746, IBAN НОМЕР_3 відкритий в АТ «ПУМБ») заборгованість за кредитним договором №102508221 від 23 червня 2021 року у розмірі 26208 (двадцять шість тисяч двісті вісім) гривень 00 копійок.
В іншій частині заявлених позовних вимог у розмірі 630 (шістсот тридцять) гривень 00 копійок, відмовити як необґрунтовано заявлену, яка складається з комісійної винагороди.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (07406, Київської області місто Бровари, вулиця Симона Петлюри, будинок 21/1, код ЄДРПОУ: 42649746, IBAN НОМЕР_3 відкритий в АТ «ПУМБ») понесені витрати під час сплати судового збору у розмірні 2365 (дві тисячі триста шістдесят п`ять) гривень 47 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (07406, Київської області місто Бровари, вулиця Симона Петлюри, будинок 21/1, код ЄДРПОУ: 42649746, IBAN НОМЕР_3 відкритий в АТ «ПУМБ») понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом який його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом 30 днів, з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 01 червня 2026 року.

Суддя Баришівського
районного суду       С. І. Чехов