УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/9333/25 Головуючий у 1-й інст. Покатілов О. Б. 
Номер провадження №33/4805/459/26
Категорія ч.1 ст.89 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.  
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , захисника Черткова Віктора Олеговича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Корольовського районного суду м.Житомира від 30 жовтня 2025 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.89 КУпАП,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 30 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.89 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду,  ОСОБА_1 14.08.2025 о 12 год 30 хв, за адресою: м.Житомир, вул.Нобелівська, 21 А, утримував собаку породи «Алабай» в неналежних умовах: тварина має виражені ознаки виснаження (худорлявість, млявість), не здійснювався її вигул, не надано належної медичної допомоги. Дія (бездіяльність) власника створюють загрозу життю та здоров`ю тварини. Таким чином ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.89 КУпАП.
Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи, а також неправильне застосування норм матеріального права. У скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неналежні умови утримання собаки та наявність у неї ушкоджень, оскільки, на його думку, матеріали справи не містять належних доказів такого стану тварини. Наголошує, що до матеріалів справи не долучено офіційного висновку ветеринарного лікаря, який відповідно до законодавства є компетентним суб`єктом для оцінки стану здоров`я тварини, а показання свідків та працівників поліції, які не мають спеціальних ветеринарних знань, не можуть підтверджувати наявність виснаження чи ушкоджень. Також у скарзі зазначено, що суд неправомірно ототожнив зовнішній вигляд собаки з наявністю жорстокого поводження, тоді як будь-яких агресивних дій з його боку, спрямованих на знущання над твариною, заподіяння їй фізичного болю чи умисного спричинення страждань, не доведено. Вважає, що твердження свідків щодо постійного перебування собаки у вольєрі та відсутності її вигулу мають характер припущень, ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті та не підтверджені належними і допустимими доказами. Окрім цього, заперечує висновок суду щодо наявності неприємного запаху у місці утримання собаки, вказуючи, що такий висновок зроблено виключно на підставі опису відеозапису, який за своєю природою не може передавати інформацію про запахи чи інші характеристики, що не відтворюються візуальними засобами фіксації. У зв`язку з цим він вважає долучений відеозапис неналежним та недопустимим доказом у розумінні ст.251 КУпАП. Також апелянт зазначає, що при накладенні адміністративного стягнення судом не було повною мірою враховано вимоги ст.33 та ст.280 КУпАП щодо даних про особу правопорушника та його майнового стану, оскільки він є особою похилого віку, має хронічні захворювання, є непрацездатним, а його єдиним джерелом доходу є пенсія.
Разом із апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на перебування на стаціонарному лікуванні у період апеляційного оскарження та отримання копії постанови поштою лише 20.11.2025, що підтверджується наданими медичними довідками. 
Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин. 
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. ОСОБА_1 пояснив, що собака породи «Алабай» перебуває у нього тривалий час, має похилий для цієї породи вік та під час повітряних тривог і грози поводиться тривожно, у зв`язку з чим може завдавати собі ушкоджень. Також зазначив, що тварина утримується у вольєрі, забезпечується харчуванням, однак має поганий апетит та неохоче залишає місце утримання. При цьому будь-яких відомостей щодо часу останнього ветеринарного огляду тварини чи надання їй ветеринарної допомоги повідомити не зміг. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про часткове її задоволення. 
Розглядаючи справи про адміністративне правопорушення, суддя, як це визначено у ст.245 КУпАП, повинен всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи на основі належно досліджених та оцінених в судовому засіданні доказів та вирішити справу в точній відповідності з законом.
Згідно з вимогами ст.ст.278, 280 КУпАП, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.89 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до ч.1 ст.89 КУпАП адміністративна відповідальність настає як за жорстоке поводження з тваринами - знущання над тваринами, так і за інші порушення правил утримання та поводження з тваринами.
Відповідно до ст.7 та ст.12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана забезпечити їй належні умови існування з урахуванням її біологічних, видових та індивідуальних особливостей, зокрема достатнє харчування та доступ до води, можливість рухової активності, належні санітарно-гігієнічні умови утримання, своєчасний ветеринарний догляд та умови, що не завдають шкоди її здоров`ю і не спричиняють страждань. Невиконання зазначених обов`язків, у тому числі відсутність належного вигулу, неналежне забезпечення харчування та ветеринарного догляду, свідчить про порушення правил утримання тварин у розумінні ч. 1 ст. 89 КУпАП.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 утримував собаку породи «Алабай» у вольєрі без належного вигулу та належної ветеринарного догляду, при цьому тварина мала зовнішні ознаки виснаження, зокрема худорлявий та млявий стан, у зв`язку з чим умови її утримання не відповідали біологічним потребам та створювали загрозу для її здоров`я. 
Зазначені обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №466603 від 14.08.2025, відповідно до якого ОСОБА_1 утримував собаку породи «Алабай» у неналежних умовах, зокрема без належного вигулу, без забезпечення належної ветеринарної допомоги, при наявності у тварини зовнішніх ознак виснаження (худорлявість, млявість), що створювало загрозу її життю та здоров`ю; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких собака тривалий час перебуває у вольєрі без вигулу, виглядає дуже худою та млявою, постійно виє та скавчить, а належний догляд за нею не здійснюється; колективною заявою мешканців вул.Нобелівської в м.Житомирі, у якій зазначено про утримання собаки у неналежних умовах, її худорлявий стан та відсутність належного догляду; відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції та фотоматеріалами, на яких зафіксовано умови утримання тварини у вольєрі, її худорлявий вигляд та обмеження рухової активності; а також поясненнями дружини правопорушника ОСОБА_4 , яка підтвердила, що собака постійно утримується у вольєрі, ветеринарний огляд проводився тривалий час тому, а причини її худорлявого стану пов`язувала зі стресом та можливими захворюваннями. Наведені докази є взаємно узгодженими та у своїй сукупності підтверджують факт порушення ОСОБА_1 правил утримання тварини.
Таким чином, дослідивши наявні у матеріалах провадження докази у їх сукупності та взаємному зв`язку, суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку зібраним доказам та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 порушив правила утримання домашньої тварини, що виразилось у відсутності належного вигулу та утриманні тварини за наявності зовнішніх ознак виснаження, зокрема худорлявого та млявого стану, а також неналежному забезпеченні ветеринарного догляду, у зв`язку з чим умови її утримання не відповідали біологічним потребам тварини та створювали загрозу для її здоров`я, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 89 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні диспозиції ч.1 ст.89 КУпАП. Частина перша ст.89 КУпАП передбачає відповідальність не лише за жорстоке поводження з тваринами у формі знущання чи заподіяння фізичного болю, але й за інші порушення правил утримання та поводження з тваринами. Таким чином, для наявності складу адміністративного правопорушення достатнім є встановлення порушення правил утримання тварин, що створює загрозу їх життю чи здоров`ю.
Твердження ОСОБА_1 про недоведеність відсутності вигулу тварини спростовуються матеріалами справи, зокрема послідовними показаннями свідків, які зазначали, що собака постійно перебуває у вольєрі та її вигул не здійснюється. Такі обставини не були належним чином спростовані апелянтом. Крім того, з дослідженого судом відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував факту утримання собаки у вольєрі без вигулу, що додатково підтверджує відсутність забезпечення тварині необхідної рухової активності, що узгоджується з поясненнями свідків та свідчить про фактичне утримання тварини без вигулу. Такі дії суперечать природним потребам тварини у руховій активності та не відповідають вимогам ст.7 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», відповідно до якої умови утримання тварин повинні забезпечувати задоволення їх біологічних та видових потреб, у тому числі потреби у русі, що свідчить про порушення правил утримання тварин.
Посилання апелянта на відсутність висновку ветеринарного лікаря як на підставу для скасування постанови є безпідставними, оскільки законодавство не містить вимоги щодо обов`язкової наявності такого висновку для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.89 КУпАП. Стан тварини може встановлюватися на підставі сукупності доказів, зокрема відеозапису, фотоматеріалів та показань свідків, що відповідає вимогам ст.251 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги щодо недопустимості відеозапису як доказу є помилковими, оскільки відеозапис з нагрудної камери працівника поліції є належним та допустимим доказом, що відображає фактичні умови утримання тварини, її зовнішній стан та обмеження рухової активності. 
Показання свідків узгоджуються між собою, підтверджуються іншими доказами та не містять істотних суперечностей, а посилання апелянта на їх суб`єктивний характер не ставить під сумнів достовірність встановлених обставин. 
Допитані в суді апеляційної інстанції за клопотанням захисту свідки також не повідомили відомостей, які б впливали на правильність висновків суду першої інстанції.
Посилання ОСОБА_1 на конфліктні відносини із сусідами не спростовує встановлених порушень правил утримання тварини, оскільки фактичні обставини підтверджені об`єктивними доказами. 
Таким чином, суд першої інстанції всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП.
Разом з тим, вирішуючи питання про вид та міру адміністративного стягнення, суд апеляційної інстанції враховує, що суд першої інстанції, хоча й зазначив про необхідність врахування вимог ст.33 КУпАП, належним чином не оцінив дані про особу правопорушника та інші обставини, що мають значення для індивідуалізації відповідальності.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою похилого віку, пенсіонером, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, а вчинене ним правопорушення не спричинило шкідливих наслідків, пов`язаних із загибеллю чи каліцтвом тварини. Обставин, що обтяжують відповідальність, матеріали справи не містять.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП та обмеження усним зауваженням. 
На переконання апеляційного суду, застосування такого заходу, як усне зауваження, буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.
Суд звертає увагу ОСОБА_1 , що як власник тварини він зобов`язаний забезпечувати умови її утримання відповідно до вимог законодавства, зокрема щодо належного харчування, задоволення її природних потреб у русі, належного догляду та ветеринарного нагляду, а тому надалі повинен неухильно дотримуватися встановлених правил утримання тварин.
Згідно з положеннями ч.2 ст.284 КУпАП, при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Керуючись ст.294 КУпАП, суд 

п о с т а н о в и в:

Клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Корольовського районного суду м.Житомира від 30 жовтня 2025 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Корольовського районного суду м.Житомира від 30 жовтня 2025 року скасувати.
Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.89 КУпАП, на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі - закрити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Галацевич