УХВАЛА

13 травня 2026 року 
м. Київ

Справа № 917/1748/25 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Власова Ю. Л.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Господарського суду Харківської області від 13 січня 2026 року (суддя Юрченко В.С.)
та постанову Східного апеляційного господарського суду від 08 квітня 2026 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Жельне С.Ч., судді: Тихий П.В., Плахов О.В.)
у справі №917/1748/25 
за позовом Військової частини НОМЕР_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремтехналадка» 
про стягнення грошових коштів в розмірі 2 276 636,96 грн,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Харківської області від 13 січня 2026 року у справі №917/1748/25, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 08 квітня 2026 року, відмовлено у позові Військової частини НОМЕР_1 (далі - Військова частина, позивач) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремтехналадка» (далі - ТОВ «Ремтехналадка», відповідач) 2 276 636,96 грн.
08 травня 2026 року Військова частина через систему «Електронний суд» звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - Верховний Суд, Суд) із касаційною скаргою, в якій просить: 
- скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю: стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 2 276 636,96 грн, а також судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг.
Також, скаржник просить Суд постановити ухвалу про участь представника Військової частини Мазана Олега Івановича у всіх судових засіданнях у цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
В системі «Електронний суд» документ сформований 08 травня 2026 року.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08 травня 2026 року для розгляду зазначеної касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т. М.
На підставі наданих матеріалів Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.
Стосовно судового збору.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Підпунктом 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлено ставку судового збору в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року установлено в розмірі 3 028,00 грн.
Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.
При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (частина третя статті 4 Закону України «Про судовий збір»).
У касаційній скарзі Військова частина просить Суд скасувати оскаржувані судові рішення, якими відмовлено у задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким позов про стягнення 2 276 636,96 грн задовольнити повністю.
З огляду на вимоги касаційної скарги та спосіб її подання розмір судового збору, який підлягає сплаті за звернення до суду касаційної інстанції становить 54 639,29 грн (2 276 636,96 грн * 1,5 % * 200% * 0,8).
Однак скаржник доказів сплати судового збору до касаційної скарги не надав, що є порушенням вимог статті 290 ГПК України.
Стосовно повноважень представника скаржника.
Відповідно до частини третьої статті 290 ГПК України касаційна скарга підписується особою, яка подає скаргу, або її представником. До касаційної скарги, поданої представником, додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження.
Відповідно до частини п`ятої статті 44 ГПК України юридична особа набуває процесуальних прав та обов`язків у порядку, встановленому законом, і здійснює їх через свого представника.
За змістом частини першої статті 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Приписами частини третьої статті 56 ГПК України установлено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
За змістом частини першої статті 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно з частиною четвертої статті 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
За змістом частини третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» повноваження адвоката як представника в господарському, судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.
Касаційну скаргу у справі №917/1748/25 підписано Мазан Олег Іванович як представник Військової частини Військової частини НОМЕР_1 .
На підтвердження повноважень зазначеної особи для підписання касаційної скарги додано довіреність від 01 липня 2025 року, в якій зазначено, що вона видана ОСОБА_1 (командир Військової частини НОМЕР_1 ) в порядку передоручення.
Документів на підтвердження статусу Мазан Олега Івановича як адвоката до касаційної скарги не додано. 
Документів на підтвердження повноважень у Мазан Олега Івановича діяти у судовому процесі в порядку самопредставництва Військової частини НОМЕР_1 на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), тобто без окремого доручення, до матеріалів касаційної скарги також не додано.
Стосовно обґрунтування касаційної скарги.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, при цьому, необхідно чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.
Оскаржуючи у касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, слід зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.
У касаційній скарзі Військова частина зазначила, що підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень у справі №917/1748/25 є:
- неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, посилаючись на пункт 3 абзацу 1 частини 2 статті 287 ГПК України - відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; пункт 4 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України - з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу;
- пункт 5 частини першої статті 310 ГПК України, зважаючи на розгляд справи за відсутності представника позивача;
- пункт 6 частини першої статті 310 ГПК України, зважаючи на ухвалення оскаржуваних судових рішень з порушенням правил територіальної юрисдикції.
Також скаржник посилається на абзац 2 частини другої статті 287 ГПК України, в яких визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Верховний Суд зазначає, що обґрунтування скаржником підстави, касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, хоч і містить посилання на відсутність висновку щодо застосування норми права, не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України з огляду на таке.
Зміст наведених норм права свідчить про те, що зазначена в пункті 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України підстава касаційного оскарження спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, правовідносини, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає його неправильність.
У касаційній скарзі скаржник зазначає підставу касаційного оскарження пункт 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, але при цьому не вказує висновки судів першої та апеляційної інстанцій стосовно застосування статей 638, 837, 844, 875, 877, 883, 887 Цивільного кодексу України, пункту 10 «Порядку затвердження проєктів будівництва і проведення їх експертизи», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 11 травня 2011 року №560, з якими він не погоджується і стосовно застосування яких просить Суд надати висновок для єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах.
Отже, обґрунтування підстави касаційної оскарження, передбаченої пунктом 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України.
Крім того, у тексті касаційної скарги (сторінка 14), Військова частина посилається на те, що правомірність нарахування позивачем пені згідно із статтею 231 Господарського кодексу України підтверджується судовою практикою, а саме постановами Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі №910/14591/21, від 09 червня 2022 року у справі №910/8425/19, від 15 червня 2022 року у справі №922/2141/21, від 11 липня 2023 року у справі №922/1150/22, які суди першої та апеляційної інстанції не врахували при ухваленні оскаржуваних судових рішень.
Проте, будь-які посилання на пункт 1 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник в касаційній скарзі з цього приводу не робить.
Також скаржник зазначає (сторінка 14 - 15), що незрозуміло на підставі яких документів суди встановили дату розірвання договору з огляду на зміст договору і відсутність в матеріалах справи листа-повідомлення про розірвання цього договору, при цьому не посилається і не обґрунтовує підстави, передбачені частиною третьою статті 310 ГПК України.
З викладеного вбачається, що обґрунтування підстав касаційного оскарження Військовою частиною рішення Господарського суду Харківської області від 13 січня 2026 року та постанови Східного апеляційного господарського суду від 08 квітня 2026 року у справі №917/1748/25, не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України.
Відповідно до частини другої статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина друга статті 174 ГПК України).
Таким чином касаційна скарга Військової частини НОМЕР_1 , яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України. 
Суд касаційної інстанції зазначає, що скаржнику необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме надати суду:
- оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 54 639,29 грн за реквізитами, які зазначені на веб-сайті Верховного Суду у розділі «Платіжні реквізити для перерахування судового збору в гривнях», із зазначенням обов`язкових реквізитів у призначенні платежу (зокрема, щодо інформації про номер справи, у межах якої подається відповідна скарга);
- докази на підтвердження у Мазан Олега Івановича повноважень представляти інтереси Військової частини НОМЕР_1 в судах України, зокрема, й подавати касаційну скаргу на рішення Господарського суду Харківської області від 13 січня 2026 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 08 квітня 2026 року у справі №917/1748/25;
- уточнення касаційної скарги, в яких, з урахуванням вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, уточнити підстави касаційного оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 13 січня 2026 року та постанови Східного апеляційного господарського суду від 08 квітня 2026 року у справі №917/1748/25 (із посиланням на пункти абзацу 1 частини другої статті 287 та частин першої, третьої статті 310 ГПК України), надавши, крім того, належне обґрунтування необхідності відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України та обґрунтувати таку підставу з урахуванням викладеного вище та чітко визначити підставу касаційного оскарження з урахуванням вимог статті 310 ГПК України. 
З огляду на залишення касаційної скарги без руху питання про участь представника скаржника в судових засіданнях в режимі відеоконференції залишається без вирішення до усунення недоліків.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 13 січня 2026 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 08 квітня 2026 року у справі №917/1748/25 залишити без руху.
2. Надати Військовій частині НОМЕР_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему «Електронний суд» або засобами поштового зв`язку на адресу: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.
3. Роз`яснити Військовій частині НОМЕР_1 , що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. Л. Власов