номер провадження справи 27/85/21

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2026 Справа № 908/1225/21

м. Запоріжжя Запорізької області 

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С., розглянувши матеріали справи
за позовом:  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Базова асоціація ресурсних систем” (вул. Комарова, буд. 109, с. Григорівка, Пологівський район, Запорізька область, 70661, ідентифікаційний код юридичної особи 37483011) 
про стягнення 123 722 грн. 55 коп.

за участю представників
позивача: не з`явився
відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

29.04.2021 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Базова асоціація ресурсних систем” 116 793 грн. 78 коп. дивідендів (частина прибутку) з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення з 01.01.2019 по 27.04.2021, 6 928 грн. 77 коп. 3 % річних від простроченої суми. 
Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 29.04.2021 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1225/21 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1225/21, присвоєно справі номер провадження 27/85/21. 
Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження на 31.05.2021. 
31.05.2021 на електронну адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю “Базова асоціація ресурсних систем” надійшов відзив на позовну заяву.
Ухвалою суду від 31.05.2021 на підставі ст. 250 ГПК України суд перейшов від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загально позовного провадження та призначив підготовче засідання на 30.06.2021. 
Ухвалою суду від 30.06.2021, відповідно до ст. 183 ГПК України, підготовче засідання було відкладено на 29.07.2021.
Ухвалою суду від 29.07.2021 на підставі ст. 177 ч.3 ГПК України строк підготовчого провадження було продовжено, відповідно до ст. 183 ГПК України, підготовче засідання відкладено на 31.08.2021.
27.08.2021 на електрону адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Базова асоціація ресурсних систем” надійшло клопотання (вх. № 17619/08-08/21 від 27.08.2021) про витребування оригіналів документів та призначення у справі судово-технічної експертизи, запропонував свій перелік питань, які вважає необхідним поставити на дослідження експерту та зазначив установу якій пропоную доручити проведення експертизи. Розгляд даного клопотання судом було відкладено.
Ухвалою суду від 31.08.2021 продовжено строк розгляду справи № 908/1225/21 відповідно до Конвенції про захист прав людини і основних свобод. Відкладено підготовче провадження на 22.09.2021.
03.09.2021 представником ОСОБА_1 подані до суду заперечення на клопотання ТОВ “Базова асоціація ресурсних систем” про призначення судово-технічної експертизи.
В судовому зсіданні 22.09.2021 оголошено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні на 29.09.2021.
Ухвалою суду від 29.09.2021:
- задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Базова асоціація ресурсних систем” у справі № 908/1225/21 про витребування оригіналів документів та призначення судово-технічної експертизи документів задовольнити; 
- витребувано у позивача ОСОБА_1 оригінали протоколу присутності членів на загальних зборах Товариства з обмеженою відповідальністю “Базова асоціація ресурсних систем” від 27.02.2018 та протоколу загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю “Базова асоціація ресурсних систем” від 27.02.2018, копії яких додано позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви;
- призначено у справі № 908/1225/21 судово-технічну експертизу документів;
- на вирішення експерту поставлені питання;
- проведення експертизи доручено експертам Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз;
- зупинено провадження у справі № 908/1225/21 до отримання результатів судово-технічної експертизи документів та надходження матеріалів справи № 908/1225/21 до Господарського суду Запорізької області.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.11.2021 у справі № 908/1225/21 ухвалу Господарського суду Запорізької області від 29.09.2021 скасовано, справу № 908/1225/21 передано для продовження розгляду до Господарського суду Запорізької області.
Ухвалою суду від 21.01.2022 поновлено провадження у справі № 908/1225/21 з 15.02.2022, призначено підготовче судове засідання на 15.02.2022.
Ухвалою суду від 15.02.2022 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті 02.03.2022.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 “Про введення воєнного стану в Україні” у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” постановлено:
1. Ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
2. Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України “Про правовий режим воєнного стану” заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
3. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 – 34, 38, 39, 41 – 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України “Про правовий режим воєнного стану”.
Ухвалою суду від 02.03.2022 продовжено строк розгляду справи по суті відповідно до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначено, що про дату та час судового засідання, сторони будуть повідомлені Господарським судом Запорізької області додатково.
Воєнний стан в Україні продовжено до 04.05.2026.
Ухвалою суду від 17.04.2026 призначено розгляд справи по суті на 12.05.2026.
Ухвалою суду від 12.05.2026 відкладено розгляд справи по суті, засідання суду призначено на 27.05.2026.
27.05.2026 розпочато розгляд справи по суті.
Пунктом 3 ст. 222 ГПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
27.05.2026 позивач та відповідач не з`явилися в судове засідання, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
У судових засіданнях, які проводилися протягом 2021-2022 років позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов.
Відповідач проти позову заперечував, на підставах, викладених у відзиві.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 
Наразі строк, на який введено в Україні режим воєнного стану, продовжений до 04.05.2026.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 “Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією” наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказом № 309 від 22.12.2022, зареєстрований в у Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Згідно вказаного Переліку з урахуванням наступних змін, внесених відповідними наказами, с. Григорівка Пологівської міської територіальної громади входить до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України (з 03.03.2022 по теперішній час). 
Враховуючи введений воєнний стан в Україні та тимчасову окупацію деяких територій, з метою додержання принципів рівності та змагальності всіх учасників судового процесу допускається направлення документів всіма можливими та доступними способами зв`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 12-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України”, учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України, з урахуванням вимог, визначених Законом України "Про доступ до судових рішень", у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.
З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення. або вчинення відповідної процесуальної дії.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною “права на суд”, адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії.
Відповідно до відповіді № 2611731 від 16.04.2026 щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, відомості щодо перебування на обліку (реєстрації) в єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та місце реєстрації на підконтрольній Україні території щодо Чех Олексія Федоровича відсутні.
Відповідно до відповіді № 2611710 від 16.04.2026 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю “Базова асоціація ресурсних систем” є: вул. Комарова, буд. 109, с. Григорівка, Пологівський район, Запорізька область, 70661.
Враховуючи введений воєнний стан в Україні та тимчасову окупацію деяких територій, з метою додержання принципів рівності та змагальності всіх учасників судового процесу допускається направлення документів всіма можливими та доступними способами зв`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 12-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України”, учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України, з урахуванням вимог, визначених Законом України "Про доступ до судових рішень", у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.
З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення. або вчинення відповідної процесуальної дії.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною “права на суд”, адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії.
Враховуючи вищевикладене, позивач та відповідач були повідомлені про дату та час судових засідань через оголошення про виклик на сайті господарського суду Запорізької області.
Судом також враховано, що про хід розгляду справи, дату, час і місце проведення судового засідання у даній справі відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України “Єдиний державний реєстр судових рішень”: //reyestr. court. gov. ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України “Про доступ до судових рішень” № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.
При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Частинами 1, 2 ст. 3 Закону України “Про доступ до судових рішень” визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України “Про доступ до судових рішень”).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 та від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17, а також в ухвалі Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 910/6964/18.
Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалами суду у даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
З огляду на викладене, повідомлення позивача та відповідача через оголошення на веб-сайті Господарського суду Запорізької області з дотриманням встановлених строків вважається належним повідомленням позивача та відповідача про дату, час та місце розгляду справи.
Суд також враховує позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 15.05.2019 року у справі № 0870/8014/12 щодо того, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Водночас, суд зазначає, що за змістом статей 2, 4 Закону України “Про доступ до судових рішень” вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин (названу правову позицію висловлено в численних постановах Верховного Суду, у тому числі від 28.01.2019 у справі №915/1015/16 та від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15).
Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За таких обставин, суд вважає, що ним були вжиті достатні заходи для повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи № 908/1225/21. 
У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
З урахуванням викладеного, суд вирішив за доцільне розглянути справу по суті за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю представників сторін.
Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд 

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути – визнання права.
Як вбачається з матеріалів справи, 27.02.2018 відбулися загальні збори учасників Товариства з обмеженого відповідальністю «Базова асоціація ресурсних систем».
Порядок денний загальних зборів:
1. Затвердження фінансових результатів господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Базова асоціація ресурсних систем» за 2017 рік;
2. Розподіл нерозподіленого прибутку, виплати дивідендів та їх розміру.
Згідно протоколу присутності учасників у загальних зборах ТОВ «БАРС» у зборах брали участь три учасники товариства, яким належить 100% статутного капіталу, тому загальні збори вважаються легітимними: ОСОБА_2 — власника 1/3 частки у статутному капіталі, що дорівнює 33,33 % ОСОБА_3 — власника 1/3 частки у статутному капіталі, що дорівнює 33,33 % та ОСОБА_1 - власника 1/3 частки у статутному капіталі, що дорівнює 33,33 %
Головою загальних зборів обрано ОСОБА_1 , а секретарем - ОСОБА_3 .
За присутності всіх дійсних на той момент учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Базова асоціація ресурсних систем», а саме: 
За результатами розгляду вищезазначених питань були прийняті наступні рішення:
1. Затверджено фінансові результати господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Базова асоціація ресурсних систем» за 2017 рік. Чистий прибуток товариства за 2017 затверджено в сумі 401 000 грн 00 коп.; 
2. Частково розподілити нерозподілений прибуток, спрямувавши 1 008 000 грн 00 коп. на виплату дивідендів (частини прибутку). Виплатити дивіденди (частину прибутку) протягом 2018 року, грошовими коштами за вирахуванням податків і зборів, пропорційного часткам учасників у статутному капіталі, наступник чином:
ОСОБА_2 - 336 000,00 грн
ОСОБА_3 - 336 000,00 грн
ОСОБА_1 - 336 000,00 грн.
У зв`язку із тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Базова асоціація ресурсних систем» не провело виплату належних ОСОБА_1 дивідендів (частини прибутку), позивач змушений був звернутися з даним позовом до суду.
Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (статті 15 та 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Спірні правовідносини виникли 27.02.2018, є корпоративними за своєю природою (стаття 167 Господарського кодексу України) і регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України «Про господарські товариства» від 19.09.1991 № 1576-XII у редакції, чинній станом на 27.02.2018 (статті 1– 49 цього Закону у частині, що стосувалася товариств з обмеженою відповідальністю, діяли до 17.06.2018, тобто до набрання чинності Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 № 2275-VIII), а також Статутом Товариства з обмеженою відповідальністю “Базова асоціація ресурсних систем” у редакції, затвердженій рішенням загальних зборів учасників 27.07.2016.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Верховний Суд у постанові від 14.10.2024 у справі № 911/1768/22 зазначив, що отримання частини прибутку акціонерного товариства (дивідендів) фактично є правом акціонера, що може бути реалізованим у разі ухвалення загальними зборами відповідного рішення. Відтак, з моменту, коли у акціонера настає відповідне право на отримання дивідендів, у акціонерного товариства фактично настає обов`язок здійснити їх виплату на користь акціонера.
Частинами 1 та 3 ст. 167 Господарського кодексу України (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 116 ЦК України, учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди).
Згідно 1 ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» учасники товариства мають право брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів.
З прийняттям товариством рішення про виплату дивідендів та встановленням у такому рішенні строків проведення розрахунків з учасником (акціонером) у товариства виникає обов`язок виплати дивідендів без будь-яких додаткових умов у встановлений у рішенні загальних зборів строк. Акціонер не зобов`язаний звертатись до товариства із заявою про виплату дивідендів, оскільки положеннями чинного законодавства такого обов`язку не встановлено (такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 17.01.2018 у справі №910/11316/17, від 18.11.2020 у справі № 910/15324/19).
Відповідно до статті 58 Закону України «Про господарські товариства» вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.
Згідно зі статтею 59 Закону України «Про господарські товариства» до компетенції зборів товариства з обмеженою відповідальністю, крім питань, зазначених у пунктах «а», «б», «г–ж», «и–й» статті 41 цього Закону (зокрема, пункту «д» статті 41, який передбачає затвердження річних результатів діяльності товариства, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів)), належать також інші питання. 
Відповідно до частини 3 статті 60 Закону України «Про господарські товариства» брати участь у зборах з правом дорадчого голосу можуть члени виконавчих органів, які не є учасниками товариства. Учасники зборів, які беруть участь у зборах, реєструються з зазначенням кількості голосів, яку має кожний учасник. Цей перелік підписується головою та секретарем зборів.
Згідно з частиною 6 статті 60 Закону України «Про господарські товариства» голова зборів товариства організує ведення протоколу. Книга протоколів має бути у будь-який час надана учасникам товариства. На їх вимогу повинні видаватися засвідчені витяги з книги протоколів.
Відповідно до матеріалів справи 27.02.2018 відбулися загальні збори учасників Товариства з обмеженого відповідальністю «Базова асоціація ресурсних систем».
Порядок денний загальних зборів:
1. Затвердження фінансових результатів господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Базова асоціація ресурсних систем» за 2017 рік;
2. Розподіл нерозподіленого прибутку, виплати дивідендів та їх розміру.
Згідно протоколу присутності учасників у загальних зборах Товариства з обмеженого відповідальністю «Базова асоціація ресурсних систем» брали участь три учасники товариства, яким належить 100% статутного капіталу, тому загальні збори вважаються легітимними: ОСОБА_2 — власника 1/3 частки у статутному капіталі, що дорівнює 33,33 % ОСОБА_3 — власника 1/3 частки у статутному капіталі, що дорівнює 33,33 % та ОСОБА_1 - власника 1/3 частки у статутному капіталі, що дорівнює 33,33 %
Головою загальних зборів обрано ОСОБА_1 , а секретарем - ОСОБА_3 .
Відповідно до наказу № 13 від 01.08.2016 «Про призначення директором ОСОБА_1 », виданого на бланку Товариства з обмеженою відповідальністю «Базова асоціація ресурсних систем» з ідентифікаційним кодом 37483011, скріпленого двома відтисками печатки товариства та підписаного особисто ОСОБА_1 , останній з 01.08.2016 на підставі протоколу загальних зборів учасників товариства № 7 від 27.07.2016 приступив до виконання обов`язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Базова асоціація ресурсних систем». 
Зазначений документ позивачем не оспорювався, його достовірність під сумнів не ставилася. 
Відтак станом на 27.02.2018 ОСОБА_1 обіймав посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Базова асоціація ресурсних систем», тобто був посадовою особою товариства.
Разом з тим, Статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Базова асоціація ресурсних систем», затверджений рішенням загальних зборів учасників 27.07.2016 (чинний на дату спірних зборів 27.02.2018), містить такі положення:
— пункт 2.4: Товариство має самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатки із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом, штампи;
— пункт 8.6.9: Загальні збори учасників обирають Голову Загальних зборів учасників Товариства, який не є службовою (посадовою) особою;
— пункт 8.6.11: Рішення Загальних зборів учасників викладається в протоколі, який підписується Головою Загальних зборів учасників Товариства. Один примірник протоколу не пізніше як через три робочих дні після закінчення зборів передається Директору, а другий залишається у Голови Загальних зборів учасників Товариства;
— пункт 8.7.2: Директор самостійно вирішує всі питання діяльності Товариства, крім тих, які відносяться до виключної компетенції Загальних зборів учасників Товариства. Директор підзвітний Загальним зборам учасників, несе перед ними відповідальність за виконання їх рішень. Він не вправі приймати рішення, обов`язкові для учасників та Загальних зборів Товариства. Директор не може бути одночасно Головою Загальних зборів учасників Товариства.
Отже, зі змісту наданого позивачем протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Базова асоціація ресурсних систем» від 27.02.2018 вбачається, що Головою цих загальних зборів був обраний ОСОБА_1 . 
При цьому, як встановлено судом, на дату проведення зборів ОСОБА_1 обіймав посаду директора товариства (наказ № 13 від 01.08.2016).
Зазначене суперечить одразу декільком положенням Статуту товариства в редакції, чинній на 27.02.2018: пункту 8.6.9 (Голова загальних зборів не може бути службовою (посадовою) особою товариства, якою є директор), пункту 8.7.2 (директор не може бути одночасно Головою загальних зборів учасників товариства), а також пункту 8.6.11, який передбачає підписання протоколу Головою загальних зборів учасників Товариства і один примірник протоколу не пізніше як через три робочих дні після закінчення зборів передається Директору, а другий залишається у Голови Загальних зборів учасників Товариства.
Отже, зазначені вище норми Закону України «Про господарські товариства» кореспондують пунктам 8.6.9, 8.6.11 та 8.7.2 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Базова асоціація ресурсних систем», які розмежовують компетенцію Голови загальних зборів учасників та Директора товариства.
Слід також звернути увагу на те, що спірний протокол від 27.02.2018 не скріплений відтиском печатки товариства. Натомість зразковий протокол № 8 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Базова асоціація ресурсних систем» від 10.12.2018, наданий відповідачем як приклад звичайної практики оформлення зборів товариства у тому ж 2018 році, що й спірний протокол, скріплений відтиском печатки товариства біля підписів Голови (Чех С.О.) та Секретаря (Чех О.Ф., з рукописною позначкою «директор» біля підпису). 
Рішень про відмову товариства від використання печатки матеріали справи не містять.
Відповідно до інформації відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Більмацькому та Розівському районах Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 27.05.2021 № 487/21-20-04-24, отриманої за адвокатським запитом, всі особи, зазначені у спірному протоколі від 27.02.2018, перебувають у близьких родинних зв`язках ( ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 ; ОСОБА_2 є тестем ОСОБА_3 ). Зазначена обставина сама по собі не є підставою для висновку про недостовірність протоколу, проте у поєднанні з відсутністю оригіналів, відсутністю відтиску печатки на спірному протоколі та невідповідністю його оформлення Статуту товариства посилює обґрунтовані сумніви у автентичності цього документа.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 2611710 від 16.04.2026, сформованим через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» за запитом суду для розгляду цієї справи, актуальний склад учасників Товариства з обмеженого відповідальністю «Базова асоціація ресурсних систем» (ідентифікаційний код 37483011) станом на дату формування витягу: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; керівником товариства є ОСОБА_4 . 
ОСОБА_1 серед учасників товариства станом на 16.04.2026 не значиться. 
Зазначені обставини додатково характеризують зміну корпоративного складу товариства, що відбулася після подання позову (11.05.2021 затверджена нова редакція Статуту з новим складом учасників).
Оцінивши надані позивачем копії спірних протоколів у їх взаємному зв`язку із запереченнями та доказами відповідача (Статутом ТОВ «БАРС», чинним станом на 27.02.2018, у тому числі пунктами 2.4, 8.6.9, 8.6.11, 8.7.2; наказом № 13 від 01.08.2016 про призначення ОСОБА_1 директором товариства; зразковим протоколом № 8 від 10.12.2018; інформацією ДРАЦС; витягом з ЄДР від 16.04.2026), у сукупності, суд доходить висновку, що подані позивачем докази не відповідають вимогам належності, допустимості та достовірності, передбаченим статтями 76– 78 ГПК України, а за стандартом вірогідності (стаття 79 ГПК України) поступаються доказам та доводам відповідача.
Окрім відсутності оригіналів та належного засвідчення копій, спірний протокол від 27.02.2018 не відповідає Статуту товариства одразу за декількома положеннями (пункт 8.6.9, пункт 8.6.11, пункт 8.7.2) і відрізняється від усталеної практики оформлення протоколів загальних зборів учасників товариства, підтвердженої зразковим протоколом № 8 від 10.12.2018. 
У позивача, незважаючи на тривалість провадження (з 29.04.2021 по 27.05.2026), була достатня можливість надати оригінали спірних протоколів та інші докази, які усували б сумніви у їх автентичності, проте таких доказів суду не подано. 
Підстав вважати встановленим факт прийняття 27.02.2018 загальними зборами учасників ТОВ «БАРС» рішення про розподіл прибутку за 2017 рік і виплату позивачу дивідендів у заявленому розмірі суд не вбачає.
Крім того, відповідно до рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Базова асоціація ресурсних систем», оформленого протоколом від 27.02.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Базова асоціація ресурсних систем» взяло на себе грошове зобов`язання здійснити виплату учасникам товариства дивідендів – нерозподілений прибуток в розмірі 1 008 000 грн 00 коп. протягом 2018 року. 
Разом з тим, даним рішенням не було визначено строку виплати дивідендів, а господарський суд у разі, якщо загальні збори не прийняли рішення щодо строку виплати дивідендів, не може підміняти вищий орган управління товариства і втручатися у господарську діяльність товариства.
Право учасника товариства з обмеженою відповідальністю на отримання дивідендів реалізується через прийняття загальними зборами учасників товариства рішення про розподіл прибутку. Грошове зобов`язання товариства з виплати дивідендів учаснику виникає лише за умови, що таке рішення фактично прийнято загальними зборами в установленому Статутом порядку, його зміст є визначеним щодо суми та строку виплати, а саме рішення є чинним. У спорах про стягнення дивідендів обов`язок доказування зазначених обставин лежить на позивачеві (статті 13, 74 Господарського процесуального кодексу України).
У цій справі, позивач не довів факту прийняття загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Базова асоціація ресурсних систем» 27.02.2018 рішення про розподіл прибутку за 2017 рік і виплату дивідендів учасникам товариства у визначеному розмірі та строки. 
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Застосування цієї норми можливе лише за умови існування у відповідача чинного грошового зобов`язання перед кредитором, прострочення виконання якого допущене відповідачем.
Оскільки, позивачем не доведено наявність у відповідача чинного грошового зобов`язання щодо виплати дивідендів у розмірі 100 000,00 грн, вимоги про стягнення 116 793 грн 78 коп. (дивіденди з урахуванням установленого індексу інфляції за час прострочення з 01.01.2019 по 27.04.2021) та 6 928 грн 77 коп. 3 % річних від простроченої суми), нараховані на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є похідними та задоволенню також не підлягають.
Обов`язковою передумовою для реалізації права на судовий захист у порядку господарського судочинства є наявність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, які порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами - відповідачами, та на захист якого спрямоване звернення до суду з позовом.
Частиною першою статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Вирішуючи спір по суті, суд повинен установити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) відкрито провадження у справі, належним позивачем. Відсутність права на позов у матеріальному розумінні спричиняє прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших установлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18).
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частинами 1-3 статті 80 ГПК України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивач має довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні Європейского суду з прав людини від 19.03.1997 р. (п. 40) по справі “Горнсбі поти Греції” зазначено: “…Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу – у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним – і не передбачив при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування сторін не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Позивачем не надано належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог. Твердження позивача спростовуються матеріалами справи та вищевикладеним.
Інші доводи та докази учасників справи, детальну оцінку яких не наведено у рішенні, позаяк вони не покладені судом в його основу, не спростовують вищевикладених висновків суду.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю. 
Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. 
Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Базова асоціація ресурсних систем” відмовити.

Рішення оформлено та підписано 04.06.2026.

Суддя С.С. Дроздова 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.