ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30червня 2026 року
м. Київ

справа № 450/5507/21
провадження № 61-6474св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2023 року у складі судді Мусієвського В. Є. та постанову Львівського апеляційного суду від 28 березня 2024 рокуу складі колегії суддів Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 22 серпня 2009 року згідно з договором дарування ОСОБА_3 подарувала в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1925 га, кадастровий номер 4623683500:01:001:0245, яка розташована в с. Кротошин Львівського району Львівської області, на якій знаходиться вказаний житловий будинок. 
30 жовтня 2009 року позивачка зареєструвала право власності на 1/2 частку у житловому будинку. 05 грудня 2018 року сторони спільно звернулися із заявою про перерахунок розміру часток у праві власності на житловий будинок.

Відповідно до висновку Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі - ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки) № 1/16143 про визначення ідеальних часток у будинку між співвласниками, 
ідеальна частка ОСОБА_2 становить 54/100 житлового будинку та складається з: 1-1/15,6 кв. м (кухня); 1-2/1,8 кв. м (кладова); 1-3/4,1 кв. м (ванна); 1-12/6,2 кв. м (коридор); 1-16/16,9 кв. м (житл.); 1-17/14,0 кв. м (житл.); 1-18/18,2 кв. м (житл.); загальна площа - 76,8 кв. м, житлова площа - 49,1 кв. м, гараж літ. «Б»; теплиця літ. «Д»;
ідеальна частка ОСОБА_1 становить 46/100 житлового будинку та складається з: 1-4/8,6 кв.м (котельня); 1-5/28 кв. м (коридор); 1-6/2,8 кв. м (кладова); 1-7/8,2 кв. м (сход. кліт.); 1-8/15,2 кв. м (житл. кім.); 1-9/15,4 кв. м (кухня); 1-10/4,2 кв. м (кладова); 1-11/11,1 кв. м (житл. кім.); 1-13/8,6 кв. м (сход. клітка); 1-14/16,3 кв. м (житл.); 1-15/15,8 кв. м (житл.); загальна площа - 109 кв. м; житлова площа - 58,4 кв. м;
у спільному користуванні перебувають горище; «а'» сходи; «В» сарай-літня кухня; «Г» вбиральня; «пг» погріб; № 1 огорожа; № 2 ворота; № 3 огорожа; «К» колодязь; «І» відмостка.

Після ознайомлення з висновком ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» позивачка з`ясувала, що кімната, якою вона реально користується, не вказана у спільній заяві про перерахунок розміру часток, проте зазначена в переліку кімнат відповідача у наданому висновку. У зв`язку з відсутністю визначеної в натурі частки між відповідачем та позивачкою виникають конфлікти, пов`язані з використанням будинковолодіння, а тому, оскільки існує потреба у виділенні в натурі частки в нерухомому майні, позивачка змушена звернутися до суду.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд: 

- поділити в натурі між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 з відповідною кількістю господарських споруд та будівель;

- поділити в натурі між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 4623683500:01:001:0245, яка розташована в селі Кротошин, Львівського (Пустомитівського) району Львівської області з відповідною кількістю господарських споруд та будівель.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Пустомитівський районний суд Львівської області рішенням від 11 жовтня
2023 року відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Суд першої інстанції керувався тим, що для повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи про виділ частки в натурі необхідні спеціальні знання експерта у цій галузі. Ухвалою місцевого суду від 27 жовтня 2022 року призначено судові будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи, провадження у справі зупинено, а матеріали надано експертній установі для подальшого проведення відповідних експертиз. Експертна установа ТзОВ «Гал-Світ» тричі надсилала клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для дачі висновку експерта, однак стороною позивача ці клопотання проігноровано та залишено без виконання.

Львівський апеляційний суд постановою від 28 березня 2024 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2023 року скасував, ухвалив нове судове рішення, яким відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Апеляційний суд врахував що ОСОБА_1 разом із апеляційною скаргою подала суду апеляційної інстанції клопотання про призначення судової експертизи. Суд апеляційної інстанції встановив, що у позовних вимогах відсутнє посилання у чому конкретно полягає незгода позивачки з визначеним сторонами за їх спільною заявою порядком користування будинком, зокрема, яка саме кімната є спірною. Таких пояснень представник позивачки не надала.

З урахуванням допущених судом першої інстанції процесуальних порушень щодо належного повідомлення позивачки та її представника про час, день та місце розгляду справи, представнику позивачки запропоновано уточнити поставлені в заявленому клопотанні про призначення експертизи питання відповідно до фактичних обставин справи, оскільки запропоновані питання не узгоджуються із заявленими позовними вимогами для вирішення спору по суті. Однак протягом розгляду справи апеляційним судом позивачка чи її представник цього не зробили. Враховуючи підстави і предмет позову та запропоновані позивачкою на вирішення експертизи питання, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що у позовних вимогах відсутнє посилання у чому конкретно полягає незгода позивачки з визначеним сторонами за їх спільною заявою порядком користування будинком, зокрема, яка саме кімната є спірною, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи особи, яка її подала

29 квітня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася
до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 березня 2024 року у цій справі, у якій заявниця, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області
від 11 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду
від 28 березня 2024 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі заявниця посилається на пункт 1 частини другої
статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суд апеляційної інстанції
в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20), від 29 червня 2022 року у справі № 495/3521/18 (провадження № 61-18535св21), від 17 квітня 2019 року у справі № 545/3753/16-ц (провадження № 61-40289св18), постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16, від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Заявниця зазначає, що з моменту відкриття провадження у справі в суді першої інстанції позивачка належним чином не повідомлялася, у зв`язку з чим не змогла скористатися наданим її правом щодо збільшення або зменшення розміру позовних вимог, зміни предмету або підстав позову та уточнити позовні вимоги на стадії підготовчого провадження. Звертає увагу, що клопотання експерта позивачка не отримувала, у зв`язку з чим не змогла надати запитувані судовим експертом документи.

Крім того, вказує, що якщо в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 22 травня 2024 року у складі колегії суддів Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. відкрив касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою, витребував справу із суду першої інстанції, надав строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 березня 2026 року визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у такому складі: Сердюк В. В. (суддя-доповідач), судді, які входять до складу колегії, Осіян О. М., Сакара Н. Ю.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до договорів дарування серії ВМК № 439230 та серії ВМК №439228 від 22 серпня 2009 року ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняли в дар у рівних частках будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1925 га, кадастровий номер 4623683500:01:001:0245, яка розташована на території с. Кротошин Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24308262 від 30 жовтня 2009 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєструвала право власності на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 .

05 грудня 2018 року сторони звернулись із нотаріально посвідченою спільною заявою про перерахунок розміру часток у праві власності на житловий будинок, в якій з метою укладення договору про встановлення порядку користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності просили здійснити перерахунок розміру часток у праві власності на вказаний житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами при ньому враховуючи такий розподіл у користуванні приміщеннями і господарськими будівлями: 
ОСОБА_2 користується наступними приміщеннями: на першому поверсі будинку - кухня «1-1» площею 15,6 кв. м; кладова «1-2» площею 1,8 кв. м; ванна «1-3» площею 4,1 кв. м; на другому поверсі будинку - коридор «1-12» площею 6,2 кв. м; житлова кімната 1-16 площею 16,9 кв. м; житлова кімната «1-17» площею 14,0 кв. м; житлова кімната 1-18 площею 18,2 кв. м, а також будівлями та спорудами: гараж «Б», теплиця «Д»;

ОСОБА_1 користується наступними приміщеннями: на першому поверсі будинку - котельня «1-4» площею 8.6 кв. м; коридор «1-5» площею 2,8 кв. м; кладова «1-6» площею 2,9 кв. м; сходова клітка «1-7» площею 8,2 кв. м; кухня «1-9» площею 15,4 кв. м; кладова «1-10» площею 4,2 кв. м; житлова кімната «1-11» площею 11,1 кв. м; на другому поверсі будинку - сходова клітка «1-13» площею 8,6 кв. м; житлова кімната «1-14» площею 16,3 кв. м; житлова кімната «1-15» площею 15,8 кв. м; 
у спільному користуванні перебувають: горище: «а'» - сходи; «В» - сарай-літня кухня; «Г» - вбиральня; «пг» - погріб; № 1 - огорожа; № 2 - ворота; № 3 - огорожа; «К» - колодязь; «І» - відмостка.

Висновком ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 1/16143 від 17 грудня 2018 року про визначення ідеальних часток в будинку між співвласниками, визначено, що:
ідеальна частка ОСОБА_2 становить 54/100 житлового будинку та складається з 1-1/15,6 кв. м (кухня); 1-2/1,8 кв. м (кладова); 1-3/4,1 кв. м (ванна); 1-12/6,2 кв. м (коридор); 1-16/16,9 кв. м (житл.); 1-17/14,0 кв. м (житл.); 1-18/18,2 кв. м (житл.); загальна площа - 76,8 кв. м, житлова площа - 49,1 кв. м, гараж літ. "Б"; теплиця літ. "Д";
ідеальна частка ОСОБА_1 становить 46/100 житлового будинку та складається з 1-4/8,6 кв.м (котельня); 1-5/28 кв. м (коридор); 1-6/2,8 кв. м (кладова); 1-7/8,2 кв. м (сход. кліт.); 1-8/15,2 кв. м (житл.); 1-9/15,4 кв. м (кухня); 1-10/4,2 кв. м (кладова); 1-11/11,1 кв. м (житл.); 1-13/8,6 кв. м (сход. клітка); 1-14/16,3 кв. м (житл.); 1-15/15,8 кв.м (житл.); загальна площа - 109 кв. м; житлова площа - 58,4 кв. м;
у спільному користуванні перебувають горище; «а'» сходи; «В» сарай-літня кухня; «Г» вбиральня; «пг» погріб; № 1 огорожа; № 2 ворота; № 3 огорожа; «К» колодязь; «І» відмостка.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Межі касаційного перегляду

Верховний Суд ухвалою від 22 травня 2024 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 березня 2024 року. З урахуванням того, що постановою Львівського апеляційного суду від 28 березня 2024 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2023 року скасовано з підстав, передбачених пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, касаційному перегляду підлягає лише постанова Львівського апеляційного суду від 28 березня 2024 року. 

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним критеріям оскаржуване судове рішення відповідає з огляду на таке.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. При цьому володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. 

Так, статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до частини четвертої статті 355 та частини першої статті 356 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що право кожного із співвласників пов`язується із часткою у праві спільної власності і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

У постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц Верховний Суд виснував, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно зі статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не є тотожним розпорядженню частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У пунктах 6.19.1- 6.23 постанови від 23 квітня 2025 року у справі № 357/3145/20
(провадження № 14-36цс25) Велика Палата Верховного Суду сформувала такі висновки: 
«Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що у разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається. З цього також можна зробити висновок, що за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві […].

Поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13. При цьому, вирішуючи питання поділу спільного майна або виділення частки з нього, суди повинні пам`ятати, що визначальним для цього є не усталений співвласниками порядок користування будинком, а розмір їх часток та технічна можливість поділу будинку відповідно до цих часток.»

У справі, яка переглядається, суди встановили, що 05 грудня 2018 року сторони звернулись із нотаріально посвідченою спільною заявою про перерахунок розміру часток у праві власності на житловий будинок, в якій з метою укладення договору про встановлення порядку користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності, просили здійснити перерахунок розміру часток у праві власності на вказаний житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, враховуючи наступний розподіл в користуванні приміщеннями і господарськими будівлями: 
ОСОБА_2 користується наступними приміщеннями: на першому поверсі будинку - кухня «1-1» площею 15,6 кв. м; кладова «1-2» площею 1,8 кв. м; ванна «1-3» площею 4,1 кв. м; на другому поверсі будинку - коридор «1-12» площею 6,2 кв. м; житлова кімната 1-16 площею 16,9 кв. м; житлова кімната «1-17» площею 14,0 кв. м; житлова кімната 1-18 площею 18,2 кв. м, а також будівлями та спорудами: гараж «Б», теплиця «Д»;
ОСОБА_1 користується наступними приміщеннями: на першому поверсі будинку - котельня «1-4» площею 8.6 кв. м; коридор «1-5» площею 2,8 кв. м; кладова «1-6» площею 2,9 кв. м; сходова клітка «1-7» площею 8,2 кв. м; кухня «1-9» площею 15,4 кв. м; кладова «1-10» площею 4,2 кв. м; житлова кімната «1-11» площею 11,1 кв. м; на другому поверсі будинку - сходова клітка «1-13» площею 8,6 кв. м; житлова кімната «1-14» площею 16,3 кв. м; житлова кімната «1-15» площею 15,8 кв. м; 
у спільному користуванні перебувають: горище: «а'» - сходи; «В» - сарай-літня кухня; «Г» - вбиральня; «пг» - погріб; № 1 - огорожа; № 2 - ворота; № 3 - огорожа; «К» - колодязь; «І» - відмостка.

Висновком ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 1/16143 від 17 грудня 2018 року про визначення ідеальних часток в будинку між співвласниками, визначено, що:
ідеальна частка ОСОБА_2 становить 54/100 житлового будинку та складається з 1-1/15,6 кв. м (кухня); 1-2/1,8 кв. м (кладова); 1-3/4,1 кв. м (ванна); 1-12/6,2 кв. м (коридор); 1-16/16,9 кв. м (житл.); 1-17/14,0 кв. м (житл.); 1-18/18,2 кв. м (житл.); загальна площа - 76,8 кв. м, житлова площа - 49,1 кв. м, гараж літ. «Б»; теплиця літ. «Д»;
ідеальна частка ОСОБА_1 становить 46/100 житлового будинку та складається з 1-4/8,6 кв.м (котельня); 1-5/28 кв. м (коридор); 1-6/2,8 кв. м (кладова); 1-7/8,2 кв. м (сход. кліт.); 1-8/15,2 кв. м (житл.); 1-9/15,4 кв. м (кухня); 1-10/4,2 кв. м (кладова); 1-11/11,1 кв. м (житл.); 1-13/8,6 кв. м (сход. клітка); 1-14/16,3 кв. м (житл.); 1-15/15,8 кв.м (житл.); загальна площа - 109 кв. м; житлова площа - 58,4 кв. м;
у спільному користуванні перебували горище; «а'» сходи; «В» сарай-літня кухня; «Г» вбиральня; «пг» погріб; № 1 огорожа; № 2 ворота; № 3 огорожа; «К» колодязь; «І» відмостка.

Таким чином, сторони у спільній заяві від 05 грудня 2018 року визначили порядок користування майном що перебуває у спільній частковій власності, визначивши кожній із сторін ідеальну частку у майні.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог 
і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом 
у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частинами першою та другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19, провадження № 61-11625сво22; постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23, провадження № 61-17202сво23).

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов правильного висновку про скасування рішення суду у зв`язку з неналежним повідомленням позивачки про дату та час судового розгляду справи, та встановивши, що позивачка не зазначила у чому конкретно полягає її незгода з визначеним сторонами за їх спільною заявою порядком користування будинком, зокрема, яка саме кімната є спірною, обґрунтованого виснував про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому, визначивши порядок користування за спільною заявою, позивачка у позовній заяві не зверталася з вимогами про стягнення з відповідача відповідної грошової компенсації за перевищення його ідеальної частки у спільному майні. 

Доводи заявниці про неналежне повідомлення позивачки судом першої інстанції про підготовче судове засідання, у зв`язку з чим вона не змогла скористатися наданим її правом щодо збільшення або зменшення розміру позовних вимог, зміни предмета або підстав позову та уточнити позовні вимоги на стадії підготовчого засідання, колегія суддів не бере до уваги з огляду на таке.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач, насамперед, повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21, провадження 11-126заі22).

Таким чином, праву особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Слід також враховувати правову позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03, рішення від 03 квітня 2008 року), згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи, що провадження у справі було відкрито 19 січня 2022 року, позивачка знала про наявність відкритого судового провадження, протягом розумного строку не цікавилася перебігом справи в суді першої інстанції у зв`язку з чим суд 12 травня 2022 року закрив підготовче провадження у справі.

Також колегія суддів враховує, що суд першої інстанції забезпечив належний доступ до правосуддя, задовольнивши 06 вересня 2022 року, після закриття підготовчого провадження клопотання позивачки про витребування доказів та призначив ухвалою від 27 жовтня 2022 року судову експертизу у цій справі, яка повернулася без виконання у зв`язку з тим, що клопотання про надання експерту додаткових матеріалів, необхідних для надання висновку, яке тричі надсилала експертна установа ТОВ «Гал-Світ», позивачкою залишено без уваги.

Суд апеляційної інстанції врахував, що ОСОБА_1 разом з апеляційною скаргою подала клопотання про призначення судової експертизи, в якому просила суд призначити у справі судові будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи, проведення яких доручити експертам ТОВ «Гал-Світ». На вирішення експертиз просила поставити наступні питання:
1. Чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити частку, поділити між співвласниками об`єкт нерухомого майна, а саме будинок АДРЕСА_1 в рівних частках, враховуючи фактичне користування?
2. Які варіанти розподілу виділення частки, поділу об`єкта нерухомого майна, а саме будинку АДРЕСА_1 можливо визначити відповідно до рівних часток співвласників та вимог нормативно-правових актів, враховуючи фактичне користування?
3. Чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів розділити земельну ділянку площею 0,1925 га, кадастровий номер 4623683500:01:001:0245, яка розташована в с. Кротошин Львівського району Львівської області, на який знаходиться житловий будинок, відповідно до часток співвласників (частки у земельній ділянці та розташованому на ній будинку є рівними у відповідно до договорів дарування від 22 серпня 2009 року)?
4. Які варіанти розподілу земельної ділянки площею 0,1925 га, кадастровий № 4623683500:01:001:0245, яка розташована в с. Кротошин Львівського району Львівської області, на який знаходиться житловий будинок (частки у земельній ділянці та розташованому на ній будинку є рівними у відповідності до договорів дарування від 22 серпня 2009 року), можливі відповідно до часток співвласників та вимог нормативно-правових актів?
5. Чи необхідно встановлювати частково спільне користування земельною ділянкою, кадастровий номер 4623683500:01:002:0729, яка належить ОСОБА_1 , але на якій частково розміщений належний сторонам житловий будинок?

Апеляційний суд, надавши оцінку клопотанню позивачки про призначення експертизи, вказав, що з урахуванням допущених судом першої інстанції процесуальних порушень щодо належного повідомлення позивачки та її представника, про час, день та місце розгляду справи, представнику позивачки запропоновано уточнити (скорегувати) поставлені в заявленому клопотанні про призначення експертизи питання, зважаючи на фактичні обставини справи, оскільки запропоновані питання не узгоджуються із заявленими позовними вимогами та не матимуть коректної відповіді для вирішення спору по суті. 

Однак протягом розгляду справи апеляційним судом (апеляційне провадження у справі відкрито 22 листопада 2023 року, підготовчі дії проведено та 13 грудня 2023 року справу призначено до розгляду, судові засідання в суді апеляційної інстанції проводилися 02 лютого 2024 року, 29 лютого 2024 року, 28 березня 2024 року), позивачка чи її представник цього не зробили, тому суд апеляційної інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання позивачки про призначення експертизи, про що вказав у мотивувальній частині оскаржуваної постанови.

Відповідно до статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Враховуючи, що сторони у добровільному порядку спільною заявою від 05 грудня 2018 року звернулися про перерахунок розміру часток у праві власності на житловий будинок, а позивачка у позові не зазначила в чому саме полягає її незгода із визначеним порядком користування будинком та обмеження в користуванні якою саме кімнатою порушуються її права, апеляційний суд правильно вказав, що запропоновані у клопотанні питання про призначення судової експертизи не узгоджуються із заявленими позовними вимогами та не дадуть відповіді на ті обставини, які входять до предмета доказування, та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Доводи заявниці про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно розглянув справу за наявності клопотання про її відкладення колегія суддів не бере до уваги з огляду на те, що про судове засідання в суді апеляційної інстанції 28 березня 2024 року представник позивача ОСОБА_4 повідомлялася належним чином під розписку (а. с. 229). В заяві про відкладення розгляду справи представник позивачки Пручай О. М. вказувала на неможливість взяти участь у судовому засіданні за станом здоров`я, але належних доказів зазначеного апеляційному суду не надала (а. с. 230).

Колегія суддів відхиляє посилання заявника на неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. У справах, які надані заявницею для порівняння, правовідносини хоч і є подібними, але фактичні обставини, встановлені судами, склад учасників справи є різними, що має наслідком і різність правового регулювання спірних правовідносин, а тому посилання на постанови Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20), від 29 червня 2022 року у справі № 495/3521/18 (провадження № 61-18535св21), від 17 квітня 2019 року у справі № 545/3753/16-ц (провадження № 61-40289св18), постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16, від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13 є нерелевантним.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, значною мірою зводяться до встановлення протилежних зазначеному обставин та переоцінки доказів. Водночас встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18). 

У справі, що розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли 
під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у заявника іншої точки зору 
на встановлені апеляційним судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь заявника.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованого і правильного висновку суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанцій, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 28 березня 2024 року залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді 	В. В. Сердюк   	
	О. М. Осіян  	
	Н. Ю. Сакара