Справа № 760/4216/17 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1 
Провадження №11-кп/824/911/2026 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
12 травня 2026 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду 
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_9 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року, яким:
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Млини Овруцького р-ну, Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, дітей немає, не працюючого, раніше не судимого,-
визнано винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції,  ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, 29.01.2017 приблизно о 19.10 годині, знаходячись на території парку «Юність» Солом`янського району м. Києва вирішили здійснити напад з метою заволодіння чужим майном, вступивши в злочинну змову між собою.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, 29.01.2017 приблизно о 19.15 годин, помітивши на перехресті вулиць Єреванська та Козицького в м. Києві раніше не знайому ОСОБА_10 , яка в цей час прогулювала собаку та рухалась їм на зустріч, вирішили вчинити розбійний напад з метою заволодіння чужим майном.
Так, ОСОБА_7 , діючи спільно та узгоджено з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, згідно відведеної йому ролі наблизився до ОСОБА_10 з метою заволодіння чужим майном та подолання опору потерпілої, дістав з кишені одягу пістолет, який згідно висновку експерта Київського НДЕКЦ № 155 від 20.02.2017 « ...до вогнепальної зброї не відноситься, є пневматичним пістолетом «Crosman 1088» калібру 4,5 мм., виготовлений промисловим способом фірмою «Crosman» (США), який зберігав при собі та направивши його в бік останньої, висловив вимогу щодо передачі чужого майна, а саме: мобільного телефону «Леново», вартістю 2000 гривень, в якому знаходились дві сім-картки оператора мобільного зв`язку «Київстар», загальною вартістю 40 гривень, на рахунку яких грошових коштів не було та грошей в сумі 20 гривень, тобто погрожував застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. В цей час, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходився поруч та згідно відведеної йому ролі, спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб у разі небезпеки попередити ОСОБА_7 . Потерпіла ОСОБА_10 почала чинити опір та кликати на допомогу. Після вчинення розбійного нападу на потерпілу, ОСОБА_7 разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження з місця вчинення кримінального правопорушення втекли.
Продовжуючи свої злочинні дії, в той же день 29.01.2017 приблизно о 19.20 годині, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік будинку № 5- А по вул. Пітерській в м. Києві, побачивши попереду себе раніше незнайому ОСОБА_11 , яка в цей час рухалась по тротуару та помітивши на її лівій руці жіночу сумку, вирішили повторно, відкрито викрасти чуже майно, вступивши між собою в злочинну змову.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна з корисливих спонукань та бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, діючи спільно та узгоджено, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, згідно відведеної йому ролі, підійшов зі спини до ОСОБА_11 , схопив правою рукою за ручки сумки та шляхом ривка намагався вирвати її з рук останньої. В цей час ОСОБА_7 , згідно відведеної йому ролі знаходився поруч та спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб у разі небезпеки попередити особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.
У відповідь, ОСОБА_11 , почала чинити опір та кликати на допомогу, при цьому обома руками утримувати свою сумку, вартістю 500 гривень, в якій знаходились наступні речі: гроші в сумі 1500 гривень, мобільний телефон марки «Нокіа», вартістю 200 гривень, з сім карткою оператора мобільного зв`язку «КИІВСТАР», вартістю 30 гривень, на рахунку якої грошових коштів не було. Намагаючись відкрито викрасти вищевказане чуже майно, ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, не довели свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від їх волі, так як в подальшому були затримані пересічним перехожим та працівниками поліції. 
ВирокомСолом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року, зокрема,  ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та на підставі ст. 69 КК України призначено йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої ч. 2 ст. 187 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 Кримінального кодексу України визначено остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.
Покладено на ОСОБА_7 обов`язки передбачені ст. 76 КК України.
Зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону від 24.12.2015) у строк покарання у вигляді позбавлення волі, призначений цим вироком з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі починаючи з 30 січня 2017 р. по 28 березня 2017 включно.
Стягнуто солідарно з особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів - 703,68 грн.
Вирішено питання речових доказів.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року та постановити новий вирок, яким, зокрема, визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, і призначити йому покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 187 КК України - 7 років позбавлення волі та на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор зазначає, що є необґрунтованим застосування судом першої інстанції до ОСОБА_7 положень ст.ст. 69, 75 КК України та обрання міри покарання стосовно останнього, яка є надто м`якою, не відповідає особі обвинуваченого та суспільній небезпечності вчинених кримінальних правопорушень.
Крім того, прокурор вказує, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин (ч. 2 ст. 187 КК України) або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, може мати місце лише при наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, але в даному провадженні судом формально вказано, що врахована тяжкість скоєного злочину, оскільки обвинувачений вичинив умисний злочин, який віднесений, відповідно до положень ст. 12 КК України, - до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.
Заслухавши доповідь судді, 
пояснення прокурора  ОСОБА_6 ,який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, 
пояснення захисника ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав позицію захисника,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку та правильність кваліфікації його дій, які, за встановлених судом фактичних обставин, кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, а саме своїми умисними діями, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб та за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, а саме своїми умисними діями, які виразились в незакінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна, (грабіж), вчиненими повторно, за попередньою змовою групою осіб, але не доведеними до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, колегія суддів не перевіряє, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не оспорюються вони прокурором і в апеляційній скарзі.
При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.
Як випливає із змісту апеляційної скарги, суть її зводиться до неналежного врахування судом даних про особу винного та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які, на думку прокурора, не надають належних підстав для застосування вимог ч. 1 ст. 69 та ст. 75 КК України.
Так, згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне призначення ОСОБА_7 покарання більш м`якого, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 187 КК України, у порядку ст. 69 КК України є обґрунтованими.
Як випливає зі змісту вироку, суд дійшов висновку про наявність підстав для призначення покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 2 ст. 187 КК України, врахувавши наявність таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття, відшкодуванням потерпілим завданої шкоди, молодий вік обвинуваченого, а також стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , який має легку розумову відсталість, відсутність обставин, що його обтяжують, що в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на конкретні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а саме їх кількість (два), спосіб їх вчинення (вчиняв напад на жінок, у тому числі, використовуючи пістолет) та вчинення їх групою осіб з корисливих мотивів.
Лише позитивні дані про особу винного та стан його здоров`я, не можуть бути визнані такими даними, які б дали можливість для застосування вимог ч. 1 ст. 69 КК України.
Також судом не надано належної оцінки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК відноситься до тяжких злочинів, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, наявності у діях ОСОБА_7 корисливих мотивів, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність як вчинених діянь, так і особи обвинуваченого.
Наведене, у своїй сукупності, свідчить про безпідставність застосування до ОСОБА_7 положень ч. 1 ст. 69 КК України.
Згідно з вимогами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправіних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Оскільки відсутні підстави для призначення ОСОБА_7 основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої ч. 2 ст. 187 КК України, то його звільнення від відбування покарання з випробуванням у порядку ст.75 КК України суперечить вимогам закону про кримінальну відповідальність.
З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.ст. 69,75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання і є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Окрім того, вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та, зокрема, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутої частини покарання, призначеного вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 12.02.2018, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскаціжю майна, належного йому на праві власності.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора та вважає їх обгрунтованими.
За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок в частині призначення покарання ОСОБА_7 скасуванню з ухваленням нового вироку.
Керуючись ст.ст. 615, 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_9 - задовольнити.
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року щодо  ОСОБА_7  - скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч. 2ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;
- за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4