КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9298/2026
Справа № 379/1348/25

П О С Т А Н О В А

 
Іменем України

15 червня 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Таращанського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Зінкіна В.І. в м. Тараща 13 лютого 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 

в с т а н о в и в :

У серпні 2025 року позивач ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до суду із даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 646821359 від 23 березня 2021 року в розмірі 42529 грн., судовий збір 2422,40 грн., витрати на правничу допомогу 7000 грн.
Позов мотивував тим, що 23 березня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 646821359 на суму 12000 грн. у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV58МC7. Згідно умов кредитного договору первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 12000 грн. 23 березня 2021 року на банківську карту № НОМЕР_1 відповідача, яку вона вказала у заявці при укладенні кредитного договору. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням.
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди, в тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. Первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання умов зазначеного договору підписали реєстр прав вимоги № 135 від 25 травня 2021 року, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному в реєстрі прав вимоги.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, на виконання умов якого підписали реєстр прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному в реєстрі прав вимоги.
04 червня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до реєстру боржників б/н від 04 червня 2025 року за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 42529 грн.
Вказував, що ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» не здійснювали жодних нарахувань за кредитним договором. У період перебування права вимоги у ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» зі сторони відповідача не здійснювалося погашення заборгованості за кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором.
Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем на момент подачі позовної заяви за кредитним договором становить 42529 грн., яка складається із 12000 грн. заборгованості по тілу кредиту, та 30529 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 13 лютого 2026 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 646821359 від 23 березня 2021 року в розмірі 42529 грн., судовий збір 2422,40 грн., витрати на правничу допомогу 7000 грн.

Відповідач ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Таращанського районного суду Київської області від 13 лютого 2026 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що нею не визнається позов у зв`язку з тим, що у ОСОБА_1 не виникло зобов`язання перед позивачем по сплаті заборгованості за кредитним договором № 646821359 від 23 березня 2021 року.
Вказувала, що ст. 1082 ЦК України встановлює, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Тобто зобов`язання відповідача сплатити заборгованість по кредитному договору, укладеному з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на користь ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» могло виникнути лише після отримання нею відповідних письмових повідомлень про відступлення права грошової вимоги у кожному випадку, проте станом на день ухвалення рішення відповідач таких повідомлень не отримувала. Нею не отримано жодного з повідомлень про зазначені відступлення права грошової вимоги заборгованості за кредитним договором, укладеним нею з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 23 березня 2021 року, в зв`язку з чим у неї не виникали зобов`язання по сплаті зазначеної заборгованості у свій час на користь інших кредиторів, тому позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» є безпідставними та задоволенню не підлягали. З урахуванням наведеного суд мав відмовити у задоволенні позову.
Незважаючи на це, суд рішенням від 13 лютого 2026 року задовольнив позов у повному обсязі, обґрунтувавши своє рішення положеннями ст. 512, 514 ЦК України та дійшовши висновку, що позивач ТОВ «Юніт Капітал» довів набуття права вимоги за кредитним договором № 646821359 від 23 березня 2021 року, укладеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 ; за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості іншому кредитору, і таке виконання є належним; факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.
Вказувала, що зазначені висновки суду є результатом неправильного застосування норми матеріального права - ч. 1 ст. 1082 ЦК України, що виразилось у незастосуванні зазначеної норми права у правовідносинах, в яких вона підлягала застосуванню.
Вказувала, що ч. 2 ст. 516 ЦК України встановлює лише наслідки виконання не повідомленим письмово боржником свого зобов`язання на користь первісного кредитора.
При цьому зазначена норма права не суперечить положенню ч. 1 ст. 1082 ЦК України, яка є правовою підставою виникнення зобов`язання боржника перед новим кредитором та встановлює, що у такому разі зобов`язання боржника перед новим кредитором виникає лише після отримання ним письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги.
До того ж, ст. 512, 514, 516 входять до складу глави 47 «Поняття зобов`язання. Сторони у зобов`язанні» розділу 1 «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України, які встановлюють загальні положення про зобов`язання.
Відносини з приводу договору факторингу регулюються главою 73 «Факторинг» розділу «Окремі види зобов`язань» розділу 1 «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України, до якої входять спеціальні норми права, які мають перевагу перед загальними у разі суперечності між ними.
Стверджувала, що наведене доводить застосування судом ч. 2 ст. 516 ЦК України, яка не підлягала застосуванню.

Від позивача ТОВ «Юніт Капітал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Наводив хронологію переходу прав вимоги до відповідача за кредитним договором № 646821359 від 23 березня 2021 року, укладеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 на підставі договорів факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, укладеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01, укладеного ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», від 04 червня 2025 року № 04/06/25-Ю, укладеного ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал».
Наводив зміст ч. 1 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування», вказував, що позивач не зобов`язаний направляти письмове повідомлення боржнику про зміну сторони кредитодавця.
Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні первісному кредитору, внаслідок чого у боржника утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Отже, не є підставою для звільнення боржника від виконання кредитного договору те, що він не був повідомлений про відступлення права грошової вимоги, а лише означає виконання боржником свого зобов`язання перед кредитодавцем, з яким укладав договір, що не виконано.
Наводив зміст ст. 516, 517, 629, ч. 1 ст. 1048, ст. 1049, 1050 ЦК України, висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 23 вересня 2015 року № 6-979цс15, згідно яких боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ТОВ «Юніт Капітал» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що 23 березня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 646821359 на суму кредиту 12000 грн., відповідач не виконала у повному обсязі грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом, як первинному кредитодавцю ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», так і його правонаступникам на підставі укладених договорів факторингу: ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал», тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 42529 грн., яка складається із: 12000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 30529 грн. заборгованості за процентами, підлягає задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 березня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 646821359, відповідно до якого кредитодавець зобов`язався передати у власність позичальника грошові кошти в сумі 12000 грн., а позичальник повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового продукту «СМАРТ» (а. с. 56 - 61 т. 1).
Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV58МС7.
Невід`ємною частиною цього договору є правила та паспорт споживчого кредиту. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця www.moneyveo.ua (п. 4.1. договору).
За умовами кредитного договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником («дисконтний період») (п. 1.2. договору); сторони погодили, що встановлений в п. 1.2. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена (п. 1.3. договору); виключно на період строку визначеного в п. 1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 197,10 процентів річних, що становить 0,54 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним (п. 1.4.1 договору); за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.3. договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті (п.1. 4.2 договору).
Згідно з п. 1.4.3. договору у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.3 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду.
З наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним (п. 1.7.2 договору).
Проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.4 та 1.7.2. договору, нараховуються за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання кредиту та до дня фактичного повернення суми кредиту позичальником (п.1.8 договору).
Відповідно до графіку розрахунків, що є додатком до договору, погоджено термін платежу 22 квітня 2021 року, сума кредиту 12000 грн., нараховані проценти 1944 грн., до сплати 13 944 грн. (а. с. 56 т. 1).
Крім того, згідно п. 4.3. договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному п. 1.7.2. договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахувавши 23 березня 2021 року грошові кошти у розмірі 12000 грн. на вказані у кредитному договорі реквізити банківської карти відповідача (а. с. 16 т. 1).
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 (зі змінами, передбаченими Додатковими угодами № 19 від 28 листопада 2019 року, № 26 від 31 грудня 2020 року, № 27 від 31 грудня 2021 року, № 31 від 31 грудня 2022 року та №32 від 31 грудня 2023 року), у відповідності до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а. с.120 - 144 т. 1).
Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків, ТОВ «Таліон Плюс» 26 травня 2021 року сплачено на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» суму фінансування за відступлення прав вимоги за реєстром прав вимоги № 135 (а. с. 115 т. 1).
Згідно з даними витягу з реєстру прав вимоги № 135 від 25 травня 2021 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 646821359, в сумі 27073 грн., сума фінансування 4800 грн. (а. с. 117 - 119 т. 1).
05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01 (зі змінами, передбаченими додатковими угодами № 2 від 03 серпня 2021 року та № 3 від 30 грудня 2022 року), у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а. с. 104 - 114 т. 1).
Згідно з пунктом 5.3.3 вказаного договору, фактор має право відступати право вимоги на користь третіх осіб.
Відповідно до платіжної інструкції в національній валюті від 30 травня 2023 року № 4097 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було здійснено оплату на користь ТОВ «Таліон Плюс» за відступлення права вимоги згідно реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року та договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року (а. с. 100 т. 1).
Згідно з даними витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 646821359 в сумі 42529 грн. (а. с. 101- 103 т. 1).
04 червня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Юніт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Юніт Капітал» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а. с. 89 - 95 т. 1).
Відповідно до платіжних інструкцій № 483 від 25 червня 2025 року, № 467 від 10 червня 2025 року, № 468 від 10 червня 2025 року, № 469 від 11 червня 2025 року, № 470 від 11 червня 2025 року, № 478 від 19 червня 2025 року, № 479 від 19 червня 2025 року, ТОВ «Юніт Капітал» було здійснено оплату на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» за відступлення прав вимог згідно договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року (а. с. 75 - 80 т. 1).
Згідно з даними витягу з Реєстру боржників від 04 червня 2025 року до договору факторингу № 04/06/25-Ю, ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги за договором кредиту № 646821359 в сумі 42529 грн., з яких: 12000 грн. прострочене тіло; 30529 грн. прострочені відсотки (а. с. 86 - 88 т. 1).
В матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості, складені ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Юніт Капітал», згідно яких заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 646821359 від 23 березня 2021 року становить 42529 грн., з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту 12000 грн., за процентами 30529 грн. З розрахунків вбачається, що проценти нараховані кредиторами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон Плюс» за період з 23 березня 2021 року по 20 липня 2021 року (а. с. 70 - 74 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
За змістом ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частинами 2, 3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII).
Згідно з пунктами 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частинами 1, 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частинами 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом першої інстанції встановлено, що кредитний договір № 646821359 від 23 березня 2021 року, укладений між кредитодавцем та відповідачем, підписано останньою одноразовим ідентифікатором MNV58МС7, який було надіслано на номер телефону відповідача, вказаний при реєстрації.

Також суд першої інстанції встановив, що сторони кредитного договору узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано такий кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання означеного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Сума кредиту, яка була обумовлена ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем і відображена у п. 1.1 договору, була отримана відповідачем шляхом перерахування на її картковий рахунок (а. с. 16 т. 1). Відповідачем не надано суду жодних доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов договору у строки, передбачені цим правочином. 
Із розрахунку заборгованості, складеного первинним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», суд першої інстанції встановив, що відповідач не погашала тіло кредиту та процентів за користування кредитом, як первинному кредитодавцю ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», так і його правонаступникам: ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал», та дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість позову.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ТОВ «Юніт Капітал» доведено набуття права вимоги за кредитним договором № 646821359 від 23 березня 2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, крім того, врахував, що договори факторингу відповідачем у судовому порядку не оскаржувалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з аналізу апеляційної скарги, зазначені обставини укладення кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 23 березня 2021 року та наявності заборгованості за кредитним договором відповідач не заперечує, також нею не оскаржується правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, а її доводи зосереджені на тому, що зобов`язання відповідача сплатити заборгованість по кредитному договору, укладеному з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на користь ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» могло виникнути лише після отримання нею відповідних письмових повідомлень про відступлення права грошової вимоги у кожному випадку, проте станом на день ухвалення рішення відповідач таких повідомлень не отримувала, в зв`язку з чим у неї не виникали зобов`язання по сплаті зазначеної заборгованості у свій час на користь інших кредиторів.

Також ОСОБА_1 вважала, що висновки суду є результатом неправильного застосування норми матеріального права, що виразилось незастосуванням ч. 1 ст. 1082 ЦК України у правовідносинах, в яких вона підлягала застосуванню, та застосування судом ч. 2 ст. 516 ЦК України, яка не підлягала застосуванню.

Апеляційний суд не може погодитись із зазначеними доводами, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Зазначені положення норм матеріального права, застосовані судом першої інстанції, є загальними.

Крім того, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 18 червня 2020 року у справі № 681/44/15-ц (провадження № 61-39051св18), у якій право грошової вимоги до відповідача за споживчим кредитним договором перейшло до позивача на підставі саме договору факторингу, Верховний Суд, виклавши зміст ст. 512, 514, 516, 1082 ЦК України, сформував правові висновки, згідно яких, аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.
Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора».

Рішення суду першої інстанції зазначеним правовим висновкам Верховного Суду в постанові 18 червня 2020 року у справі № 681/44/15-ц відповідає.

Разом із тим, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач не виконала у повному обсязі грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом, як первинному кредитодавцю ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», так і його правонаступникам, а тому позовна вимога про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 42529 грн., яка складається із 12000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 30529 грн. заборгованості за процентами, підлягає задоволенню.

Відтак, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, хибного тлумачення норм матеріального права та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Оскільки за результатами апеляційного перегляду апеляційна скарга залишається без задоволення, перерозподілу судових витрат апеляційним судом відповідно до ст. 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Таращанського районного суду Київської області від 13 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.