ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/14518/24
Номер провадження 22-ц/818/2304/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Візіра О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 08 грудня 2025 року в складі судді Яковлевої В. М. по справі № 638/14518/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , нотаріус П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Лакіза Інна Вадимівна, про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності в цілому на майно за позивачем, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , нотаріус П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Лакіза Інна Вадимівна, про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності в цілому на майно за позивачем.
Позовна заява мотивована тим, що вона є власницею 4/6 частин автомобіля «HONDA» CR-V, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір сірий, що належав її померлому чоловікові. Іншими спадкоємцями та співвласниками вказаного автомобіля є її дочка ОСОБА_3 , 2008 року народження, та ОСОБА_2 , по 1/6 частині кожен.
Вартість транспортного засобу складає 441 034,00 грн згідно висновку про незалежну оцінку транспортного засобу.
Вказала, що на даний час автомобіль знаходиться у її користуванні, хоча вона не може розпоряджатись та вільно користуватись ним. Виділити в натурі належну їй частку майна неможливо, адже автомобіль є неподільною річчю, тому вважає, що є всі підстави для припинення права спільної часткової власності та виплати ОСОБА_2 компенсації за належну йому частку майна.
Зазначила, що припиняти право її дочки ОСОБА_3 на частку в спірному автомобілі необхідності немає, з урахуванням того, що вона має право продажу рухомого майна від імені дочки, як законний представник, на що отримано дозвіл на здійснення правочинів згідно рішення виконавчого комітету ХМР від 06 жовтня 2021 року № 805. 
Просила припинити право спільної часткової власності на 1/6 частину автомобіля марки «HONDA» модель CR-V, рік випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір сірий, ОСОБА_2 у спільному майні шляхом виплати грошової компенсації вартості автомобіля згідно його частки володіння в розмірі 73 505,67 грн та визнати право спільної часткової власності на вказаний автомобіль за нею та ОСОБА_3 
13 грудня 2024 року представником відповідача адвокатом Єршовим Р.В. до суду подано відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позову відмовити повністю. Відзив мотивовано тим, що у позивачки відсутні підстави для звернення з позовом, не доведено порушення її прав і наміру відчужити майно. Рішення суду безпосередньо впливатиме на права та обов`язки малолітньої ОСОБА_3 . До участі у справі також не залучено нотаріуса, яким видані свідоцтва про право власності на автомобіль з визначенням часток.
Ухвалою Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 20 лютого 2025 року за клопотанням відповідача залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3 , нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Лакіза І.В.
Рішенням Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 08 грудня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачкою не надано доказів внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду. Судом не встановлено, що припинення права власності відповідача на частку у майні із виплатою грошової компенсації не завдасть істотної шкоди його інтересам. Крім того, позивачка ОСОБА_1 просить визнати право спільної часткової власності на вказаний автомобіль за нею, а також і за ОСОБА_3 , тобто просить вирішити питання про права її дочки, проте ОСОБА_3 не є позивачем у справі, а була залучена до участі у справі як третя особа за клопотанням представника відповідача.
На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 07 січня 2025 року - представник ОСОБА_1 адвокат Шевченко О.С. до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду – скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у даній справі не вирішується питання про права її дочки ОСОБА_3 , оскільки вона не просила змінювати частку дитини у спірному майні та має дозвіл на вчинення правочинів від імені дочки як її законний представник. Суд мав можливість задовольнити її позов частково, припинивши право власності відповідача на 1/6 частину автомобіля із виплатою йому грошової компенсації та визнавши право власності на вказану частину за нею. Вона є власницею більшої частини спірного автомобіля, тож має право вимагати припинення права власності відповідача на 1/6 частину шляхом виплати йому грошової компенсації. Кошти у розмірі вартості частки відповідача були внесені на депозитний рахунок суду 08 грудня 2025 року, на підтвердження чого суду засобами електронної пошти направлено квитанцію. Суд необґрунтовано та неправомірно не надав часу для внесення грошових коштів на депозит, а потім дійшов висновку, що це є підставою для відмови у позовних вимогах. Положення ст. 365 ЦК України не уточнюють, коли саме має бути внесена грошова сума на депозитний рахунок суду, однак це здійснено до ухвалення рішення. Відповідач не заперечував проти отримання компенсації, а лише щодо її розміру.
Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 18 червня 2026 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: 
ОСОБА_1 – повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 61–62, т. 1), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 49, т. 2); 
ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , отримано в електронному кабінеті 11 травня 2026 року (а.с. 48, т. 2); 
ОСОБА_2 – повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 55–56, т. 2), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 50, т. 2); 
ОСОБА_3 – повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 57–58, т. 2), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 51, т. 2); 
ОСОБА_5 , яка діє як нотаріус П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори, – повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 59–60, т. 2), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 52, т. 2).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача,   перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_6 і ОСОБА_1 з 23 серпня 2002 року перебували у шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13 том 1).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 липня 2021 року, виданого нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Лакіза І.В., спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є: його дружина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - в 1/3 частці спадкового майна; його малолітня дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - в 1/3 частці спадкового майна; його син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - в 1/3 частці спадкового майна.
Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: 1/2 частки у праві спільної часткової власності на автомобіль марки HONDA модель CR-V, рік випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір сірий, що належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 (а.с. 12 том 1).
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видані свідоцтва про право на спадщину, кожному на 1/3 частку спадкового майна, що складається з вищевказаної 1/2 частки автомобіля (а.с. 8-10 том 1).
Крім того, ОСОБА_1 28 липня 2021 року видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на вказаний автомобіль, як майно, набуте подружжям за час шлюбу (а.с. 11 том 1).
Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 06 жовтня 2021 року № 805 надано дозвіл ОСОБА_1 , яка діє від імені малолітньої дочки ОСОБА_3 , укласти договір купівлі-продажу 1/6 частки автомобіля марки HONDA модель CR-V, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та 1/6 частки причепа марки та моделі ВЕРДА 1.01, спеціалізованого ПР-Д/П човнів, 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , при виконанні умови покладення грошових коштів від продажу належних малолітній часток автомобіля та причепа на рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я малолітньої ОСОБА_3 (а.с. 14 том 1).
Згідно звіту про незалежну оцінку транспортного засобу вартість автомобіля марки HONDA модель CR-V, рік випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , станом на 28 червня 2023 року становить 441 034,00 грн (а.с. 17-41 том 1).
Ухвалою Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 03 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи (а.с. 216-217 том 1).
08 грудня 2025 року о 09:33 ОСОБА_1 внесено кошти у розмірі 73 505,67 грн на рахунок ТУ ДСА в Харківській області як вартість частки майна відповідача, на підтвердження чого засобами електронної пошти направлено суду квитанцію, яка зареєстрована 08 грудня 2025 року та отримана суддею 12 грудня 2025 року (а.с. 243-245 том 1). 
Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
У статті 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:
1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;
2) річ є неподільною;
3) спільне володіння і користування майном є неможливим;
4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Відсутність конструкції «за наявності одночасно» у статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 671/1543/21).
Отже, тлумачення змісту статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Саме ця обставина є визначальною під час вирішення спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.
Правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).
Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.
Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування положень статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні, що викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18), Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі № 219/1551/17, від 27 квітня 2021 року в справі № 524/2579/18, від 29 січня 2021 року в справі № 629/511/17, від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16751/18, від 11 грудня 2023 року у справі № 442/7979/21, від 10 січня 2024 року у справі № 344/6767/14-ц, від 31 січня 2024 року у справі № 489/1754/19, від 21 лютого 2024 року у справі № 754/14960/20.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) виснувала, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.
У рішеннях Європейського суду з прав людини неодноразово (зокрема, у справі «Андрій Руденко проти України», заява № 35041/05), зроблено висновок про порушення національними судами статті 1 Першого протоколу до Конвенції з тих підстав, що суди за вимогою інших співвласників позбавили особу права власності на належну їй частку квартири з порушенням правил щодо попереднього внесення суми відшкодування вартості такої частки на депозит суду, не врахувавши, що встановлена статтею 365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди.
Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.
Отже, у цій справі для припинення права відповідача на частку у спільному майні на підставі позову іншого співвласника необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, тобто чи є відповідна частка незначною і не може бути виділена в натурі, або річ неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача у справі (пункт 4 частини першої цієї статті), та попереднього внесення позивачем вартості частки на депозитний рахунок суду.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2024 року у справі № 671/1543/21 вирішував питання можливості поєднання конструкції позову про припинення права на частку (стаття 365 ЦК України) та визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України) одночасно.
Так, у наведеній постанові Верховний Суд виснував, що за умови доведення наявності підстав, передбачених частинами першою та другою статті 365 ЦК України, для припинення права на частку у спільному майні право відповідача на таку частку підлягає припиненню. З метою уникнення ситуації правової невизначеності, недопущення спору під час проведення державної реєстрації права власності за позивачем судам доцільно задовольняти одночасно з вимогою про припинення права власності на частку у спільному майні й заявлену вимогу про визнання права власності на неї за співвласником, який попередньо вніс на депозитний рахунок вартість спірної частки.
Набуття права власності позивачем на припинені частки відповідача у спільному майні в порядку статті 365 ЦПК України відповідає визначеній частиною п`ятою статті 11 ЦК України підставі виникнення цивільних прав та обов`язків.
Як встановлено судом, спірний автомобіль є неподільною річчю, частка відповідача у ньому становить лише 1/6 і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, згоди з цього приводу сторонами не досягнуто.
З огляду на особливості об`єкта, який є спільним майном, розмір частки відповідача (1/6) та неможливість спільного користування автомобілем, колегія суддів дійшла висновку, що припинення права власності відповідача на його частку не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_2 .
Отже, судом встановлено наявність передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав для припинення права відповідача на частку в спільному майні.
У відзиві на позов відповідач не оспорював оцінку спірного автомобіля, виходячи з якої визначено розмір компенсації вартості його частки в сумі 73 505,67 грн (441 034,00 /6). Доказів того, що вартість спірного автомобіля є іншою, суду не надано.
08 грудня 2025 року позивачка надала суду докази про внесення нею на депозитний рахунок суду 73 505,67 грн як вартість частки відповідача у спірному автомобілі (а.с. 243-245 том 1).
Станом на 08 грудня 2025 року суд першої інстанції вже перебував на стадії ухвалення рішення, проголошення якого було призначено на 16:00, і квитанцію про внесення позивачкою суми коштів на депозит не врахував.
Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що суд у ході розгляду справи роз`яснив позивачці її процесуальні права та обов`язки, а саме, що право власності відповідача на частку у спірному автомобілі може бути припиненим лише за умови попереднього внесення нею вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідне питання суд поставив лише на стадії судових дебатів, що підтверджується протоколом судового засідання від 05 грудня 2025 року (а.с. 227-231 том 1).
Ні вимоги ст. 365 ЦК України, ні цивільне процесуальне законодавство не встановлюють конкретного строку, коли саме позивачем мають бути внесені кошти у розмірі вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду.
У постанові від 23 травня 2024 року у справі № 441/1811/20 Верховний Суд вказав, що чинне законодавство не обмежує позивача можливістю попереднього внесення коштів на депозитний рахунок тільки суду першої інстанції, та вважав законним внесення таких коштів й навіть на депозитний рахунок апеляційного суду після роз`яснення позивачу такого права у судовому засіданні.
Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав невнесення нею вартості спірної частки на депозитний рахунок суду.
Щодо незалучення до участі у справі як співпозивача неповнолітньої дочки позивачки та співвласниці спірного автомобіля ОСОБА_3 , то зазначене також не може бути підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , адже питання про зміну, зменшення чи припинення 1/6 частки ОСОБА_3 у праві власності на автомобіль не є предметом розгляду суду у цій справі.
Позовні вимоги ОСОБА_1 фактично заявлені з наміром набути у власність належну відповідачу ОСОБА_2 1/6 частку у праві власності на неподільну річ шляхом виплати йому компенсації її вартості, внесеної на депозитний рахунок суду.
Вимога позивачки про визнання за нею права власності на раніше належну відповідачу частку у праві спільної власності на неподільне майно є тією вимогою, яка забезпечує досягнення мети поданого позову, а задоволення такої вимоги призводить до остаточного вирішення спору між сторонами. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 522/24645/15, провадження № 61-3741св25.
Отже, з огляду на наявність підстав для припинення права відповідача на 1/6 частку у праві власності на спірний автомобіль, право власності на належну ОСОБА_2 1/6 частку слід визнати за ОСОБА_1 .
Підстав для визнання права власності на спірне майно за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як зазначено у прохальній частині позову, немає, оскільки право власності ОСОБА_3 посвідчено свідоцтвом про право на спадщину, і її частка не є предметом спору.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Виходячи з наведеного, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При поданні позову ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 4410,34 грн (а.с. 54 том 1), за подачу апеляційної скарги сплачено 6615,51 грн (а.с. 9 том 2), отже з ОСОБА_2 на її користь підлягає стягненню судовий збір у розмірі загалом 11 025,85 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 08 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , нотаріус П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Лакіза Інна Вадимівна, про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності в цілому на майно за позивачем задовольнити частково.
Припинити право власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) на 1/6 частку у праві спільної власності на автомобіль марки «HONDA» модель CR-V, рік випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір сірий.
У рахунок грошової компенсації за 1/6 частку у праві спільної власності на автомобіль марки «HONDA» модель CR-V, рік випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір сірий, стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) грошові кошти у сумі 73 505 (сімдесят три тисячі п`ятсот п`ять) грн 67 коп, що були внесені на рахунок Територіального управління ДСА в Харківській області згідно квитанції від 08 грудня 2025 року № 2.437022813.1.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/6 частку у праві спільної власності на автомобіль марки «HONDA» модель CR-V, рік випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір сірий.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 11 025 (одинадцять тисяч двадцять п`ять) грн 85 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 червня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина