Справа №534/357/26
Провадження №2/534/186/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 року м. Горішні Плавні 
Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області 
у складі: головуючого судді Солохи О.В.
за участі: секретаря судового засідання Гончар С.Т.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у сумі 85 381 грн 18 коп., з яких сума позики 40 000 грн, інфляційні витрати 2 970 грн 47 коп. та штрафні санкції 42 410 грн 96 коп.
Заявлені вимоги мотивує тим, що 21.01.2025 між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав грошові кошти у позику в сумі 40 000 грн та зобов`язався повернути їх частинами по 5000 грн кожного місяця до 21.09.2025. Проте взятих на себе зобов`язань ОСОБА_2 не виконав, внаслідок чого позивач прохає стягнути з нього заборгованість у сумі 85 381 грн 18 коп., з яких сума позики 40 000 грн, інфляційні витрати 2 970 грн 47 коп. та штрафні санкції 42 410 грн 96 коп.
Ухвалою Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 30.03.2026 провадження у справі відкрито у порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Вказаною ухвалою суду витребувано від позивача ОСОБА_1 оригінал розписки про надання ОСОБА_2 в борг грошових коштів 21.01.2025 в сумі 40 000 грн.
Ухвалою суду від 30.04.2026 витребувано від ОСОБА_1 оригінал договору позики від 21.01.2025 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та оригінал розписки про надання ОСОБА_2 в борг грошових коштів 21.01.2025 в сумі 40 000 грн для огляду в судовому засіданні.
У силу положень ч.5 ст.279 ЦПК України судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Дослідивши докази наявні в матеріалах справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності судом встановлено наступне.
21.01.2025 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики. Згідно п.3.1.1. вказаного договору, позикодавець передає позичальнику грошові кошти у позику в розмірі 40 000 грн. 
Оскільки позика за цим договором передається безкоштовно, проценти та будь які інші платежі, що передбачені за користування позикою, не нараховуються за цим Договором (п.3.1.2 Договору). 
Відповідно до п.3.1.3 Договору, сторонами також окремо погоджено, що сплата всіх державних та/або місцевих податків і зборів, які можуть виникати через передачу суми позики позичальнику за цим Договором, є виключно відповідальністю тієї із сторін, у якої виникає обов`язок сплати такого податку або збору.
Пунктом 3.2.1 Договору визначено, що сторонами погоджено, що грошові кошти мають бути передані у власність Позичальника в дату кладення та підписання сторонами цього договору – тобто 21 січня 2025 року.
Згідно п.3.2.2 Договору, фактична передача грошових коштів позичальнику здійснюється шляхом готівкової передачі коштів. Сторонами погоджено, що достатнім підтвердженням передачі грошових коштів позичальнику є письмова розписка позичальника, що підтверджує факт отримання грошових коштів.
Сторонами погоджено, що позика має бути повернута частинами у відповідності до наступного графіку: частинами по 5 (п`ять тисяч грн) кожного місяця до 21 вересня 2025 року. Позика має бути повернута шляхом готівкової передачі коштів. Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти у тій самій валюті, в якій вони були отримані попередньо від позикодавця (п.4.1.1-4.1.3 Договору).
Пунктом 4.2.1 Договору визначено, що сторонами погоджена можливість повернення позичальником суми позики (повністю або частково) достроково, тобто раніше строку дії повернення, що вказаний у положенні цієї статті 4.
Відповідно до п.10.1.1 – 10.1.4 Договору, сторони несуть відповідальність за неналежне виконання умов цього договору, що передбачена чинним цивільним законодавством України. Окрім відповідальності, передбаченої чинним законодавством, до сторін цього договору застосовуються положення щодо відповідальності, які передбачені цим договором, зокрема статтею 10. Застосування одного або декількох заходів відповідальності не звільняє сторону, до якої застосовані такі заходи відповідальності, від виконання своїх обов`язків за Договором в повному обсязі. Застосування заходів відповідальності є правом, а не обов`язком уповноваженої сторони.
Згідно п.10.2.1-10.2.2 Договору, порушення зобов`язань за цим договором вважаються наступні дії та/або бездіяльність: (а) неповернення грошових коштів в строк, що погоджений сторонами; та/або (б) порушення строків повернення окремих траншів позики, згідно встановленого графіку; та/або (в) повернення позики не в тій валюті, в якій її попередньо було отримано від позикодавця. У випадку настання одного або декількох порушень, визначених у попередньому підпункті, Позичальник зобов`язаний (а) виплатити в повному обсязі заборговану суму грошових коштів з врахуванням встановленого індексу інфляції; а також (б) пеню в розмірі 100% (сто процентів) від заборгованої суми грошових коштів за кожен день прострочення.
Цей договір набуває чинності від дати його підписання обома сторонами, що вказана вище та продовжує діяти до дати повернення позики (однак в будь якому випадку до повного виконання своїх обов`язків). У випадку, коли позика передається позичальнику пізніше дати укладення та підписання сторонами договору, що вказана вище, цей договір набуває чинності в дату фактичного отримання позики у володіння позичальника (п.11.1-11.2 Договору).
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до положень ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.08.2019 у справі №369/3340/16-ц (провадження №61-7418св18) останній звертає увагу на те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Ухвалами суду від 30.03.2026 та 30.04.2026 від позивача ОСОБА_1 було витребувано оригінал розписки про надання ОСОБА_2 в борг грошових коштів 21.01.2025 в сумі 40 000 грн, проте станом на день розгляду справи (09.06.2026) розписку суду надано не було.
У свою чергу, на порушення приписів ст.81 ЦПК України, позивачем не надано суду жодних інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі коштів відповідачу.
Суд зазначає, що за своєю правовою природою договір позики є реальним договором, який вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, від позикодавця до позичальника. 
Суд звертає увагу, що обов`язок доведення факту передачі грошових коштів покладається на позикодавця як сторону, яка посилається на існування відповідного зобов`язання. За відсутності належних і допустимих доказів передання коштів (розписок, платіжних документів, банківських переказів тощо) твердження про існування договору позики не можуть вважатися доведеними.
Враховуючи вищевикладене, з аналізу спірних правовідносин та матеріалів справи суд позбавлений можливості встановити чи була фактична передача коштів за договором позики від 21.01.2025, оскільки в п.3.2.2 договору зазначено, що достатнім підтвердженням передачі грошових коштів позичальнику є письмова розписка позичальника, що підтверджує факт отримання позичальником грошових коштів.
Приймаючи до уваги те, що позивачем на підтвердження позовних вимог не подано до суду ані копії боргової розписки, ані її оригіналу, суд доходить висновку про залишення позову без задоволення за необґрунтованістю та недоведеністю заявлених вимог.
Питання про судові витрати підлягають вирішенню судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, а саме судові витрати, в зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача у справі.
Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду.
Позивач: 	ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;	
Відповідач:	ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .	

Суддя О.В.Солоха
Повний текст рішення складено 15.06.2026.