Справа № 594/410/25
Провадження №1-кп/594/54/2026

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 червня 2026 року 
Борщівський районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Борщеві кримінальне провадження № 4201721119000013 від 02 лютого 2017 року по обвинуваченню 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кривче Борщівського району Тернопільської області, жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, освіта середня-спеціальна, пенсіонерки, раніше не судимої, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 
обвинуваченої ОСОБА_3 
захисника ОСОБА_6 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення, яке викладено в обвинувальному акті і підтримане прокурором в судовому засіданні наступного змісту: 
Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 09 серпня 2016 року у справі №594/386/16-ц, яке набрало законної сили 09 листопада 2016 року, зобов`язано ОСОБА_3 надати ОСОБА_7 , жителю АДРЕСА_2 можливість цілодобового проїзду, шляхом відчинення зачинених на замок воріт, що зведені на проїзді до прибудинкової території будинку АДРЕСА_3 , та заборонено ОСОБА_3 будь-яким чином перешкоджати позивачу ОСОБА_7 проїзду до квартири АДРЕСА_4 .
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 03.10.2018 рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 09.08.2016 та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 09.11.2016 залишено без змін.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.
Однак, ОСОБА_8 достовірно знаючи про наявність вказаного рішення суду, яке набрало законної сили та будучи ознайомленою з ним, з метою невиконання рішення суду щодо надання ОСОБА_7 можливості в цілодобовому проїзді, шляхом відчинення зачинених на замок воріт, що зведені на проїзді до прибудинкової території будинку АДРЕСА_3 та перешкоджання такому в проїзді до квартири АДРЕСА_4 , маючи реальну можливість виконати рішення суду, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч рішенню суду, не надала можливість ОСОБА_7 у цілодобовому проїзді до квартири АДРЕСА_4 , шляхом встановлення накладного замка на ворота, ключ від яких надавати ОСОБА_7 з дня набрання рішення законної сили (09.11. 2016 ) відмовлялась.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.1 ст. 382 КК України, тобто умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.
Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, не визнала і надала показання, що дійсно вона і ОСОБА_7 є співвласниками будинку АДРЕСА_3 та користуються прибудинковою територією. Між ними давно виник спір з приводу заїзду на територію. Вони з чоловіком облаштували заїзд з своєї сторони, зробили огорожу і ворота, а відповідачу пропонували облаштувати заїзд з іншої сторони, однак він не погодився і звернувся в суд. Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 09 серпня 2016 року її було зобов`язано надати ОСОБА_7 можливість заїзду, шляхом відчинення зачинених на замок воріт. Вона оскаржувала рішення суду в апеляційній і касаційній інстанції, однак рішення залишили в силі. Рішення суду виконано, про що складено відповідні акти. Також її чоловік, ОСОБА_9 передав ОСОБА_7 ключі від навісного замка на воротах, який вони фактично закривали тільки тоді коли їхали з дому. Вона не чинила і не чинить перешкод ОСОБА_7 в проїзді до квартири. ОСОБА_7 звернувся в поліцію тільки тому, що вона проводила впорядкування заїзду і він вважав, що не зможе заїжджати на подвір`я. При проведенні експерименту було встановлено, що він може заїхати на територію і до своєї квартири. Навісний замок є на воротах, але на нього ворота не закриваються, так як ОСОБА_7 відмовляється отримати ключі. 
В обґрунтування висновків про наявність в діях обвинуваченої складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, сторона обвинувачення посилається на наступні досліджені в судовому засіданні докази: 
Показання потерпілого ОСОБА_7 який в судовому засіданні пояснив, що є співвласником будинку АДРЕСА_3 . Іншим співвласником є ОСОБА_3 . Прибудинкова територія перебуває в їх спільному користуванні. Заїзд на територію будинку завжди був один, однак ОСОБА_3 з своєю сім`єю почали чинити йому різні перешкоди в користуванні заїздом, які усувалися за рішенням суду. Черговою перешкодою стало встановлення на заїзді розсувних воріт, які сім`я ОСОБА_10 зачинила на замок та відмовлялися відчинити чи надати ключі. За його позовом рішенням Борщівського районного суду від 09.08.2016 зобов`язано ОСОБА_3 надати йому можливість цілодобового проїзду до прибудинкової території, шляхом відчинення замка на воротах, а також заборонено їй будь-яким чином перешкоджати йому проїзду до своєї квартири. Після набрання рішенням законної сили ОСОБА_3 розпочала будівельні роботи на заїзді і з цього приводу він звернувся про вчинення кримінального правопорушення. Державний виконавець склав два акти, де зазначив, що ворота відчинені, перешкод для проїзду немає і виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. Він не був присутній при складанні актів виконавцем і оскаржував постанову державного виконавця, однак ухвалою апеляційного суду Тернопільської області йому було відмовлено. Після закінчення виконавчого провадження ОСОБА_3 продовжує чинити йому перешкоди в користуванні заїздом, а саме побудувала відмостку біля будинку, зменшивши ширину проїзду, що перешкоджає йому заїжджати до своєї квартири. Ворота зведені на проїзді до прибудинкової території постійно зачинені на навісний замок і він не може користуватися заїздом.
Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 09 серпня 2016 року, яке набрало законної сили 09 листопада 2016 року і яким зобов`язано відповідача ОСОБА_3 , жительку АДРЕСА_1 , надати позивачу ОСОБА_7 , жителю АДРЕСА_2 , можливість цілодобового проїзду, шляхом відчинення зачинених на замок воріт, що зведені на проїзді до прибудинкової території будинку АДРЕСА_3 . 
Заборонено відповідачу ОСОБА_3 , жительці АДРЕСА_1 будь-яким чином перешкоджати позивачу ОСОБА_7 , жителю АДРЕСА_2 , проїзду до квартири АДРЕСА_4 . 
Витяг з кримінального провадження № 4201721119000013, з якого слідує, що до ЄРДР 02.02.2017 внесено відомості про кримінальне правопорушення на підставі самостійного виявлення прокурором, а саме, що жителька м. Борщева ОСОБА_3 не виконує рішення Борщівського районного суду від 09.08.2016 про усунення перешкод у користуванні майном ОСОБА_7 . 
Рапорт начальника Борщівського відділу Чортківської місцевої прокуратури ОСОБА_11 від 02.02.2017, де він зазначив, що 10 грудня 2016 року ОСОБА_12 звернувся в Борщівське ВП з заявою з приводу того, що ОСОБА_3 перешкоджає йому в користуванні належним майном в АДРЕСА_2 , внаслідок чого остання не виконує рішення суду від 09.08.2016. Службовими особами Борщівського ВП 25.12.2016 складено висновок про відсутність підстав для внесення відомостей. Вивченням матеріалів з`ясовано, що в них містяться відомості, які вказують на наявність в діях ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення передбаченого ст. 382 КК України. 
Скаргу ОСОБА_7 , яка була подана слідчому судді Борщівського районного суду і датована 30.01.2017. З змісту даної скарги вбачається, що ОСОБА_7 конкретно вказував в чому полягає невиконання рішення суду з боку ОСОБА_3 , а саме 10 грудня 2016 року близький родич ОСОБА_3 розпочав забивати арматурні штирі на земельній ділянці спільної власності. Він просив їх припинити роботи та проінформував про рішення суду, після чого зателефонував на лінію 102 та повідомив про злочин. Надалі ОСОБА_7 наголошує, що ним чітко було зазначено, що ОСОБА_3 умисно не виконує рішення суду, перекриваючи проїзд додому (забиваючи на подвір`ї штирі).
Протокол огляду місця події від 04.05.2017, з таблицями ілюстрацій, яким встановлено, що оглядом є господарство в АДРЕСА_3 , входом до якого є дві металеві хвіртки, які відчинені, та металеві ворота, шириною 3 м, на яких навісний замок знаходиться в положенні «закрито» і немає змоги відкрити ворота для в`їзду до прибудинкової території. Присутній ОСОБА_7 пояснив, що замок на вхідних воротах зачинила ОСОБА_3 і перешкоджає йому в заїзді на територію, не виконуючи рішення суду. 
Протокол огляду місця події від 29.05.2018, з таблицями ілюстрацій, згідно якого оглянуто господарство в АДРЕСА_3 , входом до якого є дві металеві хвіртки та металеві ворота, шириною 3 м. Навісний замок на вхідних воротах знаходиться в положенні «закрито» і немає змоги відкрити ворота для в`їзду до прибудинкової території. ОСОБА_7 пояснив, що замок на вхідних воротах зачинила ОСОБА_3 і не дає йому можливості заїхати на прибудинкову територію, що суперечить рішенню суду. 
Протокол огляду місця події від 27.09.2024, з таблицями ілюстрацій, згідно якого оглянуто господарство в АДРЕСА_3 , входом до якого є дві металеві хвіртки та металеві ворота, шириною 3 м. На момент огляду ворота зачинені на накладний замок в положенні «закрито» і немає змоги відкрити ворота для в`їзду до прибудинкової території. ОСОБА_7 пояснив, що замок на вхідних воротах зачинила ОСОБА_3 і не дає йому можливості заїхати на прибудинкову територію, що суперечить рішенню суду.
Показання свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що допомагав ОСОБА_7 ставити хвіртку по АДРЕСА_3 . Бачив, що на брамі зсередини був навісний замок, але йому невідомо, чи на той час він був зачинений чи відчинений. 
Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що працює у ВП № 1(м.Борщів) і 05.08.2024 прибула до будинку АДРЕСА_3 за заявою ОСОБА_7 , який пояснив, що привіз будівельні матеріали і не може заїхати, так як зачинені ворота.
Свідок ОСОБА_15 пояснив, що був присутній в якості понятого при огляді господарства по АДРЕСА_3 . На подвір`я не заходив, ворота були зачинені, але чи на замок йому невідомо.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що в якості понятого був при огляді господарства по АДРЕСА_3 . Стояв на вулиці і на подвір`я не заходив, ворота не відкривали. Чи проводили обміри не пам`ятає. 
Свідок ОСОБА_17 пояснила, що є дружиною потерпілого ОСОБА_7 і спільно проживають в квартирі АДРЕСА_4 . З ОСОБА_3 перебувають в неприязних відносинах, так як вона більше 13 років чинить перешкоди в користуванні заїздом до будинку. Встановила ворота на заїзді, які закриває на замок, а ключа їм не дає. Після рішення суду залила відмостку біля будинку, зменшивши ширину подвір`я і вони не можуть заїжджати автомобілем.
Свідок ОСОБА_18 пояснив, що в 2023 році привезли двері ОСОБА_7 на АДРЕСА_3 . Потерпілий пояснив, що ворота йому не відкривають сусіди і тому вони заносили двері через хвіртку. 
За клопотанням сторони захисту досліджено наступні докази, які здобуто під час досудового розслідування: 
Постанову заступника начальника Борщівського відділу державної виконавчої служби від 06.12.2016, якою відкрито виконавче провадження за виконавчим листом в справі № 594/386/16-ц з примусового виконання рішення Борщівського районного суду від 09 серпня 2016 року.
Акт державного виконавця від 15.12.2016, згідно якого при примусовому виконанні рішення Борщівського районного суду від 09.08.2016 встановлено, що ворота до квартири по АДРЕСА_3 відчинені, перешкод для проїзду немає. ОСОБА_3 ознайомлено з рішенням суду та зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_7 проїжджати до будинку АДРЕСА_3 . Даний акт підписано державним виконавцем, боржником ОСОБА_3 і понятими.
Акт державного виконавця від 12.01.2017, згідно якого при примусовому виконанні рішення Борщівського районного суду від 09.08.2016, встановлено, що ворота до квартири АДРЕСА_3 відчинені, перешкод для проїзду немає. ОСОБА_3 ознайомлено з рішенням суду та зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_7 проїжджати до квартири АДРЕСА_4 . Даний акт підписано державним виконавцем, боржником ОСОБА_3 і понятими.
Постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 08.02.2017, якою виконавче провадження з виконання рішення Борщівського районного суду від 09.08.2016 закінчено. Згідно мотивувальної частини постанови – встановлено, що ворота відчинено та зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_7 у проїзді до квартири АДРЕСА_4 .
Ухвалу Колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 11.04.2017, згідно якої ухвалу Борщівського районного суду від 02.03.2017 скасовано і постановлено нову та відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову державного виконавця від 08.02.2017. Суд апеляційної інстанції зокрема послався на п. 4 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до якої виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт.
Протокол огляду місця події від 07.03.2017, з таблицями ілюстрацій, під час якого оглянуто господарство в АДРЕСА_3 , і встановлено, що входом до господарства є дві металеві хвіртки та металеві ворота, які зачинені, однак не замкнені. Проведено обміри заїзду на подвір`я та встановлено, що проводяться будівельні роботи і зокрема залиті в асфальтне покриття металеві прути.
Протокол огляду місця події від 27.03.2018, з таблицями ілюстрацій, з якого вбачається, що оглянуто господарство в АДРЕСА_3 . При огляді вхідних воріт даного господарства встановлено, що навісний замок на момент огляду знаходиться в положенні відчинено. Проведено обміри заїзду на подвір`я та доріжки біля будинку. Зі слів присутнього при огляді ОСОБА_7 ширина проїзду автомобілем до його гаражу не дозволяє і він немає можливості заїхати до гаражу через подвір`я і вважає, що ОСОБА_3 чинить йому перешкоди, чим не виконує рішення суду.
Суд розглядає дане кримінальне провадження у відповідності до вимог статті 337 КПК України, відповідно до якої, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Згідно з положеннями статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою в скоєнні злочину й не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до статті 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. 
Виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, проаналізувавши та оцінивши в сукупності всі докази, що були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами, за викладених в обвинувальному акті обставин, що в діянні обвинуваченої ОСОБА_3 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.382 КК України.
Згідно ч. 1 ст.382 КК України кримінальна відповідальність настає за умисне нвиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.
ОСОБА_3 обвинувачується в умисному невиконанні рішення Борщівського районного суду від 09.08.2016, яке набрало набрало законної сили 09.11.2016.
Згідно змісту обвинувачення ОСОБА_3 , зокрема, не надала можливість ОСОБА_7 у цілодобовому проїзді до квартири АДРЕСА_4 , шляхом встановлення накладного замка на ворота, ключ від яких надавати ОСОБА_7 з дня набрання рішення законної сили (09.11. 2016 ) відмовлялася.
Стороною обвинувачення не доведено, що з дня набрання рішенням суду (09.11.2016) ОСОБА_3 було встановлено накладний замок на ворота і що таке встановлення перешкоджало відкриттю воріт, а саме, що замок було закрито. 
Такий зміст обвинувачення спростовується постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 06.12.2016, якою було зобов`язано боржника виконати рішення суду до 15.12.2026, актами державного виконавця від 15.12.2016 і від 12.01.2017, згідно яких ворота до квартири по АДРЕСА_3 відчинені, перешкод для проїзду немає. Постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 08.02.2017 виконавче провадження з виконання рішення Борщівського районного суду від 09.08.2016 закінчено. В даній постанові чітко встановлено, що ворота відчинено.
Відомості в ЄРДР було внесено прокурором 02.02.2017, тобто до винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, і зазначено, що ОСОБА_3 не виконує рішення суду про усунення перешкод і такі внесено на підставі заяви ОСОБА_7 від 10.12.2016. 
Як вбачається з скарги ОСОБА_7 слідчому судді Борщівського районного суду від 30.01.2017, він дійсно звернувся 10.12.2016 в Борщівське ВП з заявою про те, що 10 грудня 2016 року близький родич ОСОБА_3 розпочав забивати арматурні штирі на земельній ділянці спільної власності. Він просив їх припинити роботи та проінформував про рішення суду, після чого зателефонував на лінію 102 та повідомив про злочин. Надалі ОСОБА_7 наголошує, що ним чітко було зазначено, що ОСОБА_3 умисно не виконує рішення суду, перекриваючи проїзд додому (забиваючи на подвір`ї штирі).
Отже, в судовому засіданні встановлено, що відомості в ЄРДР було внесено з врахуванням заяви ОСОБА_7 від 10.12.2016, в якій він не вказував на невиконання рішення суду ОСОБА_3 шляхом встановлення накладного замка на ворота і відмовою надати йому ключ з дня набрання рішення законної сили.
Крім того, згідно протоколу огляду місця події від 07.03.2017 слідчим оглянуто господарство в АДРЕСА_3 , і встановлено, що металеві ворота зачинені, однак не замкнені.
Також, протоколом огляду місця події від 27.03.2018 при оглядігосподарства в АДРЕСА_3 , встановлено, що замок на металевих воротах в положенні відчинено.
Суд вважає, що встановлення під час огляду місця події господарства в м. Борщеві вул. Гніздовського, 6, 04.05.2017, 29.05.2018, 27.09.2024 замка на металевих воротах в положенні закрито не підтверджує винуватості ОСОБА_3 в умисному невиконанні рішення суду, оскільки відомості внесено і досудове розслідування проводилося за заявою потерпілого по факту невиконання рішення суду в частині усунення перешкод в заїзді на територію подвір`я, що проявилося в проведенні будівельних робіт.
Даний факт підтверджено також слідчим експериментом проведеним 20.03.2025 року з участю ОСОБА_3 і ОСОБА_7 , де було зафіксовано, що замок на воротах відчинений, а експеримент проведено з метою встановлення розмірів заїзду при проведених будівельних роботах ОСОБА_3 , на що саме вказував потерпілий. Також ОСОБА_7 категорично відмовився отримувати ключ від замка на воротах.
Крім того, суд враховує, що досудове розслідування проводилося з 02.02.2017, а повідомлено про підозру ОСОБА_3 01.03.2025. Огляд місця події проводився неодноразово через великі проміжки часу і було встановлено, як відкритий замок на воротах, так і закритий замок. ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_7 відмовляється отримувати ключ і закривати ворота на замок, а для неї така необхідність періодично виникає, коли виїжджає з дому на певний термін. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 підтвердила, що ОСОБА_3 чинить перешкоди в користуванні проїздом до квартири, закриваючи ворота на замок, ключ від якого їм не передала. Однак її показання є загальними і не підтверджують пред`явлене в підтримане обвинувачення прокурором. 
Інші свідки надали показання частково зі слів потерпілого ОСОБА_7 , однак не пітвердили факту умисного невиконання ОСОБА_3 рішення суду шляхом встановлення накладного замка на ворота. 
Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
На підставі ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
П. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у рішеннях по справах «Тельфнер проти Австрії» від 20.03.2001 року та «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08.02.1996 року.
Отже, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, що в діянні ОСОБА_3 є склад кримінальне правопорушення, а тому ОСОБА_3 у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України необхідно визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.382 КК України та виправдати.
На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 368, 369-371, 373-376 КПК України, ч. 15 ст. 615 КПК України, ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати невинуватою по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю в її діянні складу кримінального правопорушення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Борщівський районний суд Тернопільської області.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Копія вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий : ОСОБА_1