ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/13545/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:  Баранець О. М. - головуючий, Кролевець О.А., Мамалуй О.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія - Політех" та Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+"
на постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Демидової А.М., Ходаківської І.П., Владимиренко С.В. 
від 26.01.2026
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" 
про ухвалення додаткового рішення
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія - Політех"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+",
третя особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ФУЧИКА 1",
про зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Обставини, що передували прийняттю оскаржуваної постанови
Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія - Політех" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" про зобов`язання вчинити дії, а саме: зобов`язати відповідача демонтувати пристрої системи обмеження та контролю доступу - домофонне обладнання та інше обладнання, що встановлене на будинках Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ФУЧИКА 1": № 4 по вул. Юліуса Фучика у м. Києві та буд. № 18/2 по пр. Повітрофлотському у м. Києві, які передані в управління позивача.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2022 у справі № 910/13545/21 у задоволенні позову відмовлено.
14.12.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" до Господарського суду міста Києва надійшла заява про долучення доказів розміру судових витрат, до якої було додано копії: заяви про розмір судових витрат (орієнтовний розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу) та доказу її направлення суду; договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 26.07.2021; акта від 12.12.2022 передачі-приймання наданих послуг за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 26.07.2021; платіжного доручення № 986 від 13.12.2022 на суму 29 500,00 грн; свідоцтва серії КВ № 6458 від 29.08.2019 про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого Лисяному Владиславу Володимировичу.
Також, 14.12.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник, з посиланням на приписи ч. 1 ст. 124, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія - Політех" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" 29 500,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу. 
06.04.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" до суду першої інстанції надійшла заява про зміну розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката Лисяного В.В. та надання доказів, згідно з якою заявлено до відшкодування загалом 37 000,00 грн. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 у справі № 910/13545/21 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" про ухвалення додаткового рішення та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія - Політех" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" витрати на правничу допомогу в розмірі 37 000,00 грн.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія - Політех" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 у справі № 910/13545/21 задоволено; ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 у справі № 910/13545/21 скасовано; заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/13545/21 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія - Політех" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 37 000 грн залишено без розгляду.
28.08.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" до Господарського суду міста Києва надійшла повторна аналогічна заява про ухвалення додаткового рішення (вх. № 01-20/6991/23), в якій відповідач просив суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія - Політех" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" 29 500,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката (без урахування витрат на професійну правничу допомогу адвоката при розгляді Господарським судом міста Києва заяви про ухвалення додаткового рішення).
Ухвалою від 20.10.2023, з посиланням на висновки Північного апеляційного господарського суду, викладені в постанові від 03.08.2023 у цій справі, Господарський суд міста Києва відмовив у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" про ухвалення додаткового рішення.
Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 у справі № 910/13545/21 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" задоволено частково, ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.10.2023 у справі № 910/13545/21 скасовано та відмовлено у заяві відповідача про ухвалення додаткового рішення.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.10.2025 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" задоволено частково; постанову (додаткову) Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 у справі № 910/13545/21 скасовано та в скасованій частині справу № 910/13545/21 передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Передаючи справу на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд зазначив, що перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується ухваленням постанови, натомість суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" ухвалив не постанову, а постанову (додаткову). Крім того, зміст оскаржуваної постанови (додаткової) не містить мотивів прийняття або відхилення аргументів апелянта, а також жодного міркування щодо ухвалення відмови у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+".
Короткий зміст оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду та мотиви її прийняття
За результатами нового апеляційного розгляду Північний апеляційний господарський суд постановою від 26.01.2026 у справі № 910/13545/21 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" задовольнив. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.10.2023 у справі № 910/13545/21 скасував. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" вх. № 01-20/6991/23 від 28.08.2023 про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/13545/21 задовольнив частково. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія - Політех" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" 10 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції. В іншій частині в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/13545/21 відмовив.
Суд апеляційної інстанції поновив відповідачеві строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення. 
Врахував, що відповідач при поданні повторної заяви про ухвалення додаткового рішення надав усі необхідні документи, які підтверджують понесені ним витрати на правову допомогу адвоката. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія - Політех" у запереченнях щодо заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу не навело належних доводів неспівмірності заявлених до стягнення відповідачем витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.
У той же час суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, врахувавши складність юридичної кваліфікації правовідносин у цій справі, дійшов висновку, що заявлений відповідачем до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), та предметом позову. 
Відтак, з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг
Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія - Політех" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 у справі № 910/13545/21.
Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував позиції Верховного Суду з приводу строків подачі доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, а саме: 
1. Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20. постанови Верховного Суду від 19.07.2021 у справі № 910/16803/19); 
2. У постанові від 22.04.2024 у справі № 346/2744/21 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду визнав обґрунтованою відмову суду апеляційної інстанції у стягненні з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, оскільки ні до відзиву, ні до закінчення судових дебатів, ні протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду першої інстанції відповідач доказів понесення відповідних судових витрат не надав. 
Також зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази того, що адвокат Лисяний В. В. є адвокатом, а тому і відсутні підстави стягнення витрат на його правничу допомогу.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Безпека Домофон+» також звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 у справі № 910/13545/21.
Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та мотивована тим, що оскаржена постанова суду апеляційної інстанції суперечить існуючій практиці Верховного суду, зокрема, постановам Великої Палати Верховного Суду:
- від 20.09.2018 у справі №751/3840/15, за висновками якої наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат;
- від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15 у якій визначено, що у застосуванні співмірності суд повинен ґрунтуватися на чітких критеріях. Ці критерії суд має застосовувати за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Вважає, що Північний апеляційний господарський суд у постанові від 26.01.2026 також не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02.10.2025 у цій справі.
Також відповідач навів попередній розрахунок судових витрат понесених у суді касаційної інстанції за подання касаційної скарги в розмірі 5 000 грн.
Позиція Верховного Суду
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції
Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, частиною другою статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.
Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено апеляційним господарським судом Товариство з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН +" 28.08.2023 до Господарського суду міста Києва подало заяву про ухвалення додаткового рішення (вх. № 01-20/6991/23), у якій відповідач просив суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія - Політех" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" 29 500,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката (без урахування витрат на професійну правничу допомогу адвоката при розгляді Господарським судом міста Києва заяви про ухвалення додаткового рішення).
У тексті вказаної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" викладено клопотання про поновлення процесуального строку на подання цієї заяви про ухвалення додаткового рішення, яке вмотивоване тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" своєчасно в установлений чинним законодавством строк подало до Господарського суду міста Києва заяву про ухвалення додаткового рішення, заяву про долучення доказів розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, відповідні докази. Господарський суд міста Києва законною по суті ухвалою від 28.04.2023 задовольнив заяву відповідача, яка судом апеляційної інстанції була скасована без встановлення для Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" строку для усунення недоліків.
До заяви про ухвалення додаткового рішення Товариством з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" долучено копії: заяви про ухвалення додаткового рішення, поданої до Господарського суду міста Києва 14.12.2022; заяви про долучення доказів розміру судових витрат, поданої до Господарського суду міста Києва 14.12.2022; договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 26.07.2021; акта від 12.12.2022 передачі-приймання наданих послуг за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 26.07.2021; платіжного доручення № 986 від 13.12.2022 на суму 29 500,00 грн; заяву про розмір судових витрат (орієнтовний розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу); докази надіслання копії заяви про ухвалення додаткового рішення іншим учасникам справи (позивачу та третій особі).
Суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові встановив, що заява відповідача про долучення доказів розміру судових витрат із доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу та перша заява відповідача про ухвалення додаткового рішення у цій справі подані до суду 14.12.2022, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду від 09.12.2022 у цій справі, а отже, в межах строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України.
З огляду на встановлені обставини, апеляційний господарський суд, керуючись приписами частини першої статті 119 ГПК України, дійшов висновку що наведені Товариством з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН +" обставини є поважними та поновив відповідачеві строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення.
Позивач у касаційній скарзі зазначає, що такі висновки суду апеляційної інстанції зроблені без врахування позиції Верховного Суду з приводу строків подачі доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, зокрема, викладеної у пункті 1.20. постанови від 19.07.2021 у справі № 910/16803/19. Згідно з пунктом 1.20 цієї постанови Верховного Суду право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Однак, Верховний Суд неодноразово наголошував, що не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
У наведеній скаржником постанові від 19.07.2021 у справі № 910/16803/19 Верховний Суд (пункти 1.22., 1.23.) встановив, що як свідчать матеріали справи у відзиві (перша заява по суті спору з боку відповідача) на позовну заяву відповідачем зазначено про попередні витрати, які відповідач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи у розмірі 1 000,00 грн - витрати за виготовлення копій документів та відправлення їх позивачу (інші витрати пов`язані з розглядом справи). Про витрати пов`язані із представництвом інтересів відповідача (витрати на професійну правничу допомогу), ТОВ "Массмарт" не зазначено.
У матеріалах справи також відсутні будь-які заяви відповідача, подані чи заявлені усно у строки, визначені частиною восьмою статті 129 ГПК України, щодо відшкодування його витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції.
У постанові від 22.04.2024 у справі № 346/2744/21, яку наводить позивач в обгрунтування доводів касаційної скарги, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду визнав обґрунтованою відмову суду апеляційної інстанції у стягненні з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, оскільки ні до відзиву, ні до закінчення судових дебатів, ні протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду першої інстанції відповідач доказів понесення відповідних судових витрат не надав. 
Натомість у цій справі № 910/13545/21 суд апеляційної інстанції врахував, що відповідачем одночасно з відзивом на позовну заяву, який є першою заявою відповідача по суті спору, було надано суду першої інстанції заяву про розмір судових витрат (орієнтовний розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу), у якому зазначено, що загальна орієнтовна сума судових витрат на професійну правничу допомогу становить 45000 грн. Також судом апеляційної інстанції встановлено, що заява відповідача про долучення доказів розміру судових витрат із доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу та перша заява відповідача про ухвалення додаткового рішення у цій справі подані до суду 14.12.2022, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду від 09.12.2022 у цій справі, а отже, в межах строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Встановлення цих обставин стало підставою для поновлення відповідачеві строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення.
Тобто фактичні обставини у справі № 910/16803/19, у справі № 346/2744/21 та у справі № 910/13545/21 є різними.
Касаційна скарга позивача у цій частині зводиться до незгоди з наданою судом апеляційної інстанцій оцінкою обставинам справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції встановлених статтею 300 ГПК України.
Щодо доводів касаційної скарги позивача, що в матеріалах справи відсутні докази того, що адвокат Лисяний В. В. є адвокатом, а тому взагалі відсутні підстави стягнення витрат на його правничу допомогу, то вони є безпідставними.
В матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю видане на ім`я Лисяного Владислава Володимировича серії КВ № 6458 від 29.08.2019 на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 27.06. 2019 № 31, за підписом голови Ради адвокатів міста Києва Рафальської І.В. 
Верховний Суд неодноразово висловлював свою позицію щодо підтвердження повноважень адвоката, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, яке було видано за підписом голови Ради адвокатів міста Києва Рафальської І.В. та відомості щодо якого відсутні у Єдиному реєстрі адвокатів України.
Зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.02.2025 у справі № 289/245/23 зазначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України, аналогічні положення містяться в частині першій статті 58 ГПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2023 року у справі № 289/2440/22 зазначено, що «щодо доводів касаційної скарги про те, що Бойко В.В. не є адвокатом, оскільки відомості про нього не включені до Єдиного реєстру адвокатів України та у нього відсутні права надавати професійну (правничу) допомогу, суд касаційної інстанції звертає увагу на наступне. У матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6367, виданого Рафальською І. В. на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 04 квітня 2019 року №28. Беззаперечних доказів того, що вказаний документ визнаний у передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави для відмови в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 01 квітня 2020 року в справі № 757/29269/18-ц».
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 20 січня 2025 року у справі № 761/5870/24 (провадження № 61-5803сво24) вказано, що «ордер видається адвокатом (адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням) у письмовій (електронній) формі та повинен містити підпис адвоката (електронний підпис). Тобто, ордер по суті є підтвердженням наявності у адвоката повноважень на представництво інтересів іншої особи на підставі укладеного з нею договору про надання правничої допомоги. За відсутності відомостей, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю визнане у передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, припинення (зупинення) права на заняття адвокатською діяльністю, у суду немає підстав ставити під сумнів статус представника учасника справи як адвоката».
Касаційний суд у цій справі № 289/245/23 акцентує увагу, що за умови надання адвокатом одного з документів, що підтверджують його повноваження як представника учасника справи, виданих відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», визначальним для суду є лише те, що правнича допомога надається саме адвокатом, а відповідний статус, в першу чергу, підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю. Зазначене може бути підтверджено також посвідченням адвоката України, відомостями з ЄРАУ. Проте законодавство не містить положень про припинення (зупинення) права на заняття адвокатською діяльністю у зв`язку з відсутністю відомостей про адвоката в ЄРАУ, що не є і передумовою можливості здійснювати повноваження адвоката як представника в судовому процесі. Тому за відсутності відомостей, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю визнане у передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, припинення (зупинення) права на заняття адвокатською діяльністю, у суду немає підстав ставити під сумнів статус представника учасника справи як адвоката.
Наявність повноважень на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" в суді першої інстанції у адвоката Лисяного Владислава Володимировича, підтверджені довіреністю від 27.09.2021, ордером на надання правової допомоги серії КВ № 459984 від 26.07.2022. Доказів того, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, видане на ім`я Лисяного Владислава Володимировича серії КВ № 6458 від 29.08.2019, визнане у передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, припинення (зупинення) права Лисяного Владислава Володимировича на заняття адвокатською діяльністю позивачем не надано. 
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що адвокатом Лисяним Владиславом Володимировичем належно підтверджено повноваження на представництво інтересів відповідача.
Отже, наведена позивачем підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.
Щодо висновків суду апеляційної інстанції про наявність підстав для часткового відшкодування понесених відповідачем витрат на правничу допомогу за рахунок позивача, слід зазначити таке.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у додаткових постановах від 08.02.2022 у справі №915/1473/20, від 25.01.2022 у справі №910/2679/21, від 12.01.2022 у справі №918/548/21, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі.
Частинами 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що у заяві про ухвалення додаткового рішення (вх. № 01-20/6991/23 від 28.08.2023) відповідач просив суд стягнути з позивача суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 29 500,00 грн.
На підтвердження понесених витрат заявником було надано суду першої інстанції копії: 
- договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 26.07.2021, укладеного між адвокатом Лисяним Владиславом Володимировичем (адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" (клієнт), за умовами якого адвокат зобов`язався протягом встановленого в договорі строку надавати клієнту правничу (правову) допомогу при розгляді та вирішенні його справ в судах усіх інстанцій, представництві інтересів перед приватними виконавцями, в органах виконавчої служби, поліції, прокуратури, інших установах, організаціях, підприємствах, а клієнт зобов`язався оплатити отримані послуги, сплативши адвокату плату, а також оплатити витрати адвоката відповідно до цього договору, додаткових угоди до нього, актів передачі-приймання наданих послуг (п. 1.1, 3.1 договору); 
- акта від 12.12.2022 передачі-приймання наданих послуг за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 26.07.2021, згідно з яким адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу у судовій справі № 910/13545/21 загальною вартістю 29 500,00 грн (у тому числі: юридична експертиза матеріалів, проведення попередніх консультацій, опрацювання стратегії подальших дій (фіксована вартість) - 6 000,00 грн; підготовка та подання до Господарського суду міста Києва відзиву на позовну заяву (фіксована вартість) - 5 000,00 грн; підготовка та подання інших документів, заяв, клопотань тощо (фіксована вартість) - 6 000,00 грн); участь у судових засіданнях 08.10.2021, 19.11.2021, 24.01.2022, 25.11.2022, 09.12.2022 (фіксована вартість 2 500,00 грн за одне судове засідання) - 12 500,00 грн); 
- платіжного доручення № 986 від 13.12.2022 на суму 29 500,00 грн.
Таким чином, витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" на професійну правничу допомогу у справі № 910/13545/21 у розмірі 29 500,00 грн є документально підтвердженими.
Крім того, матеріали справи свідчать про те, що інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" в суді першої інстанції представляв адвокат Лисяний Владислав Володимирович, повноваження якого підтверджені довіреністю від 27.09.2021, ордером на надання правової допомоги серії КВ № 459984 від 26.07.2022.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Апеляційний господарський суд визнав, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія - Політех" у запереченнях щодо заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу не навело належних доводів неспівмірності заявлених до стягнення відповідачем витрат.
Однак, розглядаючи клопотання відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції врахував ступінь складності справи, сукупність наданих послуг та об`єм здійсненої роботи, а також, значення справи для сторін, оцінив надані послуги адвокатом відповідачу, найменування яких міститься в договорі та акті виконаних робіт, дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн є документально підтвердженими, співмірними зі складністю справи та наданими послугами, їх обсягом, та відповідають критерію розумної необхідності таких витрат.
З огляду на встановлені обставини та зміст постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що суд під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надавши оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу таких витрат, керувався, зокрема, такими критеріями, як обґрунтованість, реальність, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру, що узгоджується з процесуальними нормами права, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, що відповідає положенням статей 126, 129 ГПК України.
Відповідач у касаційній скарзі в обґрунтування її доводів посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц та від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. 
Однак, наведені відповідачем доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про наявність підстав лише для часткового відшкодування стороні відповідача витрат на правничу допомогу за рахунок позивача та не можуть бути підставою для скасування оскарженої постанови.
Наведена відповідачем у касаційній скарзі цитата з постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, згідно з якою розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини, не впливає на правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким не ставився під сумнів розмір погодженої між адвокатом Лисяним Владиславом Володимировичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" адвокатської винагороди. Судом апеляційної інстанції вирішувалося питання щодо визначення справедливого розміру заявленої відповідачем до відшкодування правничої допомоги за рахунок іншої сторони.
У наведеній скаржником постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (пункти 29, 39) зазначено, що чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Такими критеріями визначення та розподілу судових витрат є: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (пункт 34 постанови).
Велика Палата Верховного Суду приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню (пункт 49 постанови).
Так само наведена скаржником у касаційній скарзі цитата з постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц про те, що наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат, не є висновком про застосування норми права, який підлягає обов`язковому врахуванню у подібних правовідносинах.
За встановлених обставин, Верховний Суд вважає, що застосування апеляційним господарським судом приписів статей 19, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", статей 126, 129 ГПК України не суперечить жодному з наведених скаржником висновків Верховного Суду. У відповідних постановах питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу залежало від обґрунтованості і співмірності відповідних витрат, обсягу наданих до суду доказів на підтвердження здійснення таких витрат.
Суд апеляційної інстанції при вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі враховував критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. 
Незгода відповідача із сумою витрат на професійну правничу допомогу, яка відшкодовується йому за рахунок позивача, не свідчить про неправильно здійснений судом апеляційної інстанції розподіл цих витрат.
Наведені відповідачем у цій касаційній скарзі доводи про помилковість попередніх висновків суду апеляційної інстанції, викладених у постанові Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 не підлягають оцінці. Оскільки у цій справі постанова суду апеляційної інстанції від 24.04.2024 вже була предметом касаційного перегляду, та скасована постановою Верховного Суду від 02.10.2025. 
Також касаційна скарга містить виключно твердження відповідача про те, що Північний апеляційний господарський суд у постанові від 26.01.2026 не врахував висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 02.10.2025. При цьому жодної аргументації на його підтвердження відповідачем не наведено.
Беручи до уваги викладене, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів касаційний скарг як позивача, так і відповідача, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування оскаржуваної постанови.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскільки підстави касаційного оскарження судового рішення не підтвердилися, у задоволенні касаційних скарг слід відмовити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.
Судові витрати
З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні касаційних скарг, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржників.
Керуючись статями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія - Політех" та Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЗПЕКА ДОМОФОН+" залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 у справі № 910/13545/21 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Кролевець

О. Мамалуй