ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 635/10104/21
Номер провадження 22-ц/818/1778/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Аніщенко К.М., 
представника відповідача адвокат Котляра А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2025 року в складі судді Савченко Д.М. по справі № 635/10104/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, стягнення компенсації та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, стягнення компенсації та визнання права власності.
Позов мотивовано тим, що 26 травня 1998 року вона розірвала шлюб з ОСОБА_3 . Фактичні шлюбні відносини припинено на початку 1997 року.
До розірвання шлюбу вона почала проживати з ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 , яка була приватизована нею разом з її матір`ю ОСОБА_5 й сином ОСОБА_6 . 
05 листопада 1997 року вказану квартиру було продано та за рахунок отриманих коштів на ім`я її матері придбано домоволодіння розташоване на земельній ділянці пл. 550 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . 
10 липня 2007 році для будівництва будинку в АДРЕСА_3 було оформлено кредит, який позивач отримала у банку «ОТП БАНК» в м. Харкові на суму 50000 дол. США, що еквівалентно 252500.00 грн. Усіма питаннями оформлення будинків і їх продажу займався відповідач. На нього оформлялись під будівництво земельні ділянки, натомість вона оплачувала усі роботи по будівництву.
На забезпечення кредитного договору, боржником по якому була ОСОБА_1 , було укладено договір іпотеки N? PCL-CNL700|500|2007 від 10 січня 2007 року, предметом якого був житловий будинок по АДРЕСА_2 .
26 квітня 2007 року відповідно до договору купівлі-продажу N?1-1423 від 26 квітня 2007 року будинок по АДРЕСА_2 було продано за 782750 грн, які було спрямовані на погашення заборгованості та будівництво третього будинку за адресом АДРЕСА_4 . Вказаний будинок також в подальшому було продано.
На початку 2014 року сторони розпочали будівництво будинку за адресом: садове товариство «Слобода», буд 174, селищної ради Березівська, Харківського району. 
В період будівництва після продажу будинку по АДРЕСА_2 сторони проживали разом в орендованих квартирах.
05 вересня 2016 року виготовлено технічний паспорт на садовий будинок, площею 182,25 кв.м., з гаражем, господарчими будівлями на земельній ділянці N? НОМЕР_1 в садовому товаристві «Слобода», N?174 селищної ради Березівська Харківського району, Харківської області. Договір купівлі продажу земельної ділянки від 30 липня 2014 року було укладено з ОСОБА_2 , з цільовим призначенням - «для ведення садівництва» .
27 червня 2019 року відповідач придбаває на своє ім?я земельну ділянку за адресом АДРЕСА_5 для здійснення підприємницької діяльності-(СТО).
У травні 2021 року фактичні шлюбні відносини припинено.
18 жовтня 2021 року відповідач відчужив на користь ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу будинок за адресою: садове товариство «Слобода», 174, селищної ради Березівська, Харківського району, площею 182,25 кв.м., з гаражем, господарчими будівлями на земельній ділянці N 173 та земельну ділянку.
Вказувала, про фіктивний характер вказаного правочину, оскільки відповідачу було відомо про вимоги про поділ спільного майна, що будувалося в період спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбі.
Посилаючись на вказані обставин ОСОБА_1 просила: 
- встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 01 січня 2004 року по 30 червня 2021 року;
- в порядку поділу спільного сумісного майна стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини садового будинку (загальна площа 194,9 кв.м., житлова площа 54,7 кв.м.) та земельної ділянки (площа 0,12 га, кадастровий номер 6325155800:02:003:0016) розташованих за адресою: АДРЕСА_6 , в сумі 896 015 грн. 56 коп.;
- визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки (площа 0,1095 га, кадастровий номер 6325157900:00:024:0137) розташованої за адресою: АДРЕСА_5 .
16 лютого 2022 року ОСОБА_2 подав відзив, в якому частково визнав позов, а саме, щодо проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2004 року по травень 2018 року.
Вказував, що у цей період між ним та позивачкою склались сімейні відносини. Проте, з травня 2018 року по 30 червня 2021 року сторони не мали ані спільного бюджету, не вели спільного господарства, не приймали участь у спільних витратах на утримання житла та його ремонту.
Він з ОСОБА_1 були змушені деякий час мешкати в одному житловому будинку, площа якого (194,9 м.кв.) дозволяла окреме їх проживання як сусідів.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 вересня 2017 року по справі № 635/8384/16-ц було накладено заборону відчуження земельної ділянки № НОМЕР_2 в садовому товаристві “Слобода” 174 Березівської селищної ради Харківського району Харківської області, на якій розташований садовий будинок, з гаражем і господарчими будівлями у будь-який спосіб, що унеможливило на певний період продаж будинку для подальшого придбання окремого житла для кожного.
З травня 2018 року він мав стосунки з іншою жінкою ОСОБА_8 , був пов`язаний з нею спільним побутом і мав взаємні права та обов`язки, та в подальшому у них народився син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Тобто з травня 2018 року він не мав жодних відносин із позивачкою, окрім ділових, обумовлених продажом будинку, в якому вони тривалий час проживали. 
ОСОБА_1 і по цей час відмовляється в добровільному порядку звільнити будинок АДРЕСА_7 , та навіть після його продажу ОСОБА_7 . 
Вказував, що на кінець 2006 року сторони провели повний розрахунок по понесеним ними витратам, а тому майно, яке було придбано в період з початку 2004 року по кінець 2006 року, фактично було поділено між ними у спосіб, який сторони визначили на їх власний розсуд. 
У результаті поділу, він отримав у приватну власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_2 , а ОСОБА_1 отримала грошові кошти, які були нею витрачені на цей будинок. 
Оскільки весною 2007 року сторони відновили стосунки та знову почали проживати разом, він за згодою ОСОБА_1 , отримав кредит для будівництва житлового будинку на земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_8 . 
10 січня 2007 року сторонами було оформлено кредит в ЗАТ “ОТП Банк” у розмірі 50 000 дол. США, строком повернення до 10 січня 2017 року. Цільове призначення - придбання будівельних матеріалів на будівництво нового будинку. По даному кредиту позивачка виступила позичальником, а він виступив майновим поручителем, який передав в іпотеку Банка житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 , вартість якого була визначена у 186 358 грн.
26 квітня 2007 року зі згоди банка, з метою погашення кредиту, житловий будинок по АДРЕСА_2 був проданий за суму 782 750 грн. Грошові кошти були направлені на погашення кредитної заборгованості.
Після продажу житлового будинку, деякий час сторони мешкали у знайомого відповідача - ОСОБА_10 , в смт. Пісочин, а з початку 2008 року в недобудованому будинку в “Санро”, 65-65а, будівництво якого було завершено лише в 2011 році. У 2012 році з`ясувалося, що проживання в цьому місці стало провокувати у позивачки приступи астми, оскільки дубовий ліс фактично знаходився у дворі будинку. У зв`язку з чим, указаний будинок, разом із земельною ділянкою під ним були продані.
29 грудня 2011 року будинок в садовому товаристві “Санро”, № 65-65 було відчужено ОСОБА_11 та за рахунок отриманих від продажу грошових коштів було розпочато будівництво будинку АДРЕСА_3 . 15 липня 2014 року цей будинок також був проданий ОСОБА_12 
30 липня 2014 року він придбав іншу земельну ділянку, загальною площею 0,12 га, кадастровий номер 6325155800:02:003:0016 у садовому товаристві “Слобода” № 174 на території селищної ради Березівська у Харківському районі Харківської області, на якій почав будівництво нового будинку. 
Зважаючи що грошових коштів отриманих від продажу попереднього будинку та земельної ділянки № НОМЕР_3 в садовому товаристві “Санро” на будівництво нового будинку не вистачало, сторонами було прийнято рішення про отримання в позику у ОСОБА_13 75 000 доларів США, терміном на сім років, які в подальшому були використані в будівництві будинку у садовому товаристві “Слобода”. 
Наприкінці 2016 року будівництво нового будинку за вказаною адресою було завершено та його було введено в експлуатацію.
Щодо поділу майна то позивачкою не враховано, що 26 квітня 2007 року при погашенні кредиту в ЗАТ «ОТП Банк» у розмірі 50 000 доларів США були використані його особисті грошові кошти у розмірі 782 750 грн, отримані ним 29 грудня 2006 року від продажу належного йому на праві особистої приватної власності житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 , який він купив у ОСОБА_1 за суму 186 358 грн. 
Вважав, що грошові кошти у розмірі 782 750 грн повинні бути враховані при поділі майна подружжя. Також, як на дату припинення сімейних відносин з позивачкою, у сторін існують спільні грошові зобов`язання перед ОСОБА_13 у розмірі 75 000 доларів США, які були отримані в борг для будівництва будинку у садовому товаристві “Слобода” № 174 на території селищної ради Березівська у Харківському районі Харківської області, що має бути враховано при поділі майна подружжя. 
З вирахуванням сум спільного боргу (782 750 грн та 1 476 855 грн), підстави для стягнення вартості грошової компенсації вартості спільного майна відсутні.
Позивач не має права на поділ майна, яке було набуто після припинення фактичних сімейних відносин з позивачкою, а саме на земельну ділянку кадастровий номер 6325157900:00:024:0137, розташовану по АДРЕСА_5 , з розташованою на ній нежитловою спорудою. 
Земельна ділянка 6325157900:00:024:0137 по АДРЕСА_5 , з розташованою на ній нежитловою спорудою була придбана позивачем 27 червня 2019 року, тобто після припинення сімейних відносин з ОСОБА_1 , а тому підстави для її поділу відсутні.
Крім того, грошові кошти для придбання та забудови зазначеної земельної ділянки надав у позику ОСОБА_14 . Розмір позики становить 50 000 доларів США. Оскільки борг до теперішнього часу не повернутий, то оригінал боргової розписки зберігається у позикодавця ОСОБА_14 .
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2025 позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено.
Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 01 січня 2004 року по 30 червня 2021 року.
В порядку поділу спільного сумісного майна стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини садового будинку та земельної ділянки, кадастровий номер 6325155800:02:003:0016, розташованих за адресою: АДРЕСА_6 , в сумі 896 015 грн 56 коп.
В порядку поділу спільного сумісного майна визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площа 0,1095 га, кадастровий номер 6325157900:00:024:0137, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в сумі 11024 грн 20 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою доведено належним чином факт спільного проживання з відповідачем з кінця 90-років та червень 2021 року, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо встановлення факту спільного проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 30 червня 2021 року підлягають задоволенню.
Враховуючи, що садовий будинок та земельна ділянки, кадастровий номер 6325155800:02:003:0016, розташованих за адресою: АДРЕСА_6 були придбані сторонами у період фактичних шлюбних відносин, та вказане майно відчужено без згоди позивачки, з відповідача на користь останньої підлягає стягненню компенсації 1/2 частини його вартості. Доводи сторони відповідача про необхідність зменшення суми компенсації вартості проданих без згоди позивачки земельної ділянки і житлового будинку на 782 000 грн, а також врахувати борг відповідача перед ОСОБА_13 від 01 листопада 2014 року в сумі 75000 доларів, які було витрачено на будівництво спірного будинку, судом першої інстанції не взято до уваги, оскільки доказів того, що вказані суми витрачено відповідачем в інтересам сім`ї ОСОБА_15 не надано. 
Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що земельна ділянка кадастровий номер 6325157900:00:024:0137 придбана відповідачем за власні кошти, то на неї розповсюджується дія презумпції спільності майна чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі, встановлена частиною 1 статті 74 СК України, у зв`язку з чим вимоги позивачки про визнання за нею права власності на 1/2 спірної земельної ділянки підлягають задоволенню.
На вказане судове рішення 08 грудня 2025 року через систему «Електронний Суд» ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Котляр Андрій Олексійович, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги докази на спростовання доводів позивача про їх спільне проживання однією сім`єю без шлюбу, в період з травня 2018 по 30 червня 2021 року та помилково враховано показів двох свідків і листування ОСОБА_1 з абонентом «Варлам», якого суд також не ідентифікував і особу якого не встановив.
Джерелом показів свідка ОСОБА_16 були виключно розмови з ОСОБА_1 та повідомлені обставини не були цінними, покази свідка були суперечливими та не відтворювали події 2018 - 2021 років.
Покази свідка ОСОБА_6 не є належним доказом, оскільки він є сином позивачки та проживав разом з матір`ю і своїм вітчимом ОСОБА_2 до 2008 року. Також, ним лише повідомлено, що він приїздив на новий рік в 2020 році, бачив фотографії зі спільного відпочинку матері та ОСОБА_2 , у подальшому, осінню 2021 року, мама зателефонувала та повідомила, що ОСОБА_17 остаточно пішов з родини.
Посилався на неможливість продати житловий будинок, в якому проживали сторони у зв`язку з тим, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 вересня 2017 року по справі № 635/8384/16-ц було накладено заборону на відчуження земельної ділянки, кадастровий № 6325155800:02:003:0016, на якій цей будинок побудований, що знаходиться на території Березівської селищної ради Харківського району Харківської області, садове товариство “Слобода” № 174, що була скасована Ухвалою Харківського районного суду Харківської області лише 19 лютого 2021 року, а описка в рішенні виправлена відповідною ухвалою від 11 жовтня 2021 року.
Судом не надано правової оцінки тим обставинам, що з травня 2018 року та по теперішній час він має сімейні стосунки з іншою жінкою - з ОСОБА_8 , з якою у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син, ОСОБА_9 .
Зазначені обставини підтверджені показами свідка ОСОБА_14 , який зазначав, що сторони припинили сімейні відносини ще 2018-2019 роках.
Факт про погашення кредиту перед ЗАТ “ОТП Банк” у сумі 50 000 дол. США, що було еквівалентно 252500,00 грн, підтверджений позивачкою в її позовній заяві, в якій вона вказує, що частина грошових коштів, отриманих від продажу будинку була направлена на погашення кредиту, а інша частина грошових коштів була направлена на будівництво наступного будинку, який розташовувався за адресою АДРЕСА_4 , який також у подальшому був проданий, а замість нього побудований спірний житловий будинок в садовому товаристві «Слобода», № 174, селищної ради Березівська, Харківського району.
Під час судового розгляду ОСОБА_1 не заперечувала листування з ОСОБА_13 через месенджер телефону. Проте суд не прийняв до уваги ту обставину, що листування було ініційовано саме ОСОБА_1 з питання щодо підтвердження суми позики, наданої ОСОБА_2 на будівництво спірного будинку в садовому товаристві «Слобода» № 174, що вказує не лише на її обізнаність, але й на стурбованість, що указані обставини будуть висвітлені в суді та стануть предметом оцінки суду.
Земельна ділянка кадастровий номер 6325157900:00:024:0137 була придбана ним після припинення сімейних відносин з позивачкою ОСОБА_1 за свої особисті кошти, позичені в ОСОБА_14 (50 000 доларів США на підставі розписки від 12 червня 2020), що підтверджено останнім під час допиту його в якості свідка. Як пояснив ОСОБА_14 суду, ці гроші ОСОБА_2 отримав за рік до написання розписки, на початку 2019 року, але, оскільки за рік не повернув, була оформлена розписка від 12 червня 2020 року.
19 січня 2026 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Аніщенко Катерина Михайлівна, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, які в своїй сукупності свідчать про наявність між сторонами усталених сімейних відносин, спільного побуту та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю у зазначений період. 
Апелянт у своїй скарзі фактично ставить під сумнів показання свідків, допитаних з її сторони, посилаючись на їх нібито упередженість та недостовірність. 
Посилалась на суперечливість доводів ОСОБА_2 , який критично оцінює доказову силу показів свідків, проте посилається на те, що наведені ним обставини були підтверджені показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , фактично пропонуючи апеляційному суду надати перевагу показанням свідка, який перебуває у дружніх стосунках із Відповідачем. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача адвоката Котляра А. О., який підтримав апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Аніщенко К. М., які проти скарги заперечували, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано 26 травня 1998 року (том 1, а.с. 13).
05 листопада 1997 року ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 відчужено квартиру АДРЕСА_1 (том .1, а.с. 12).
11 вересня 1997 року між ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі- продажу, відповідно до якого останньою набуто у власність домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 (том 1, а.с. 11).
19 липня 2004 року ОСОБА_5 подарувала вказану квартиру ОСОБА_1 (том 1, а.с. 14).
На підставі Договору купівлі-продажу від 29 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В., ОСОБА_1 продала домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_2 (том 1, а.с. 135).
10 січня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед ЗАТ “ОТП Банк” за кредитним договором за № CNL-700/500/2007 у розмірі 50 000 дол. США ОСОБА_2 передав в іпотеку Банку житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 , вартість якого була визначена у 186 358 грн (том 1, а.с. 16-18).
26 квітня 2007 року ОСОБА_2 відчужено житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 ОСОБА_20 . Вартість продажу становила 186 358 грн (том 1, а.с. 137).
На підставі договору купівлі-продажу від 30 липня 2014 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_6 з кадастровим № 6325155800:02:003:0016 (том 1, а.с.35-36) 
29 грудня 2021 року на підставі договору купівлі продажу будинок в садовому товаристві “Санро”, № 64а-65 було відчужено ОСОБА_11 . Вартість продажу становила 871 402 грн (том 1, а.с. 140)
27 січня 2012 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_11 укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_15 відчужено земельну ділянку вартістю 22400 грн (том 1, а.с. 142).
15 липня 2014 року відповідачем відчужено садовий будинок з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_9 та земельну ділянку 6325157900:03:020:0054 (том 1, а.с. 146, 147).
30 липня 2014 року між ОСОБА_21 та ОСОБА_15 укладено договір купівлі- продажу на підставі якого останній придбав земельну ділянку кадастровий № 6325155800:02:003:0016 за адресою: АДРЕСА_6 (том 1, а.с.143).
На земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий № 6325155800:02:003:0016, збудовано будинок загальною площею 194,9 кв.м., житлова площа 54,7 кв.м., право власності було зареєстровано на підставі декларації готовності об`єкта експлуатації серії та номер ХК142162630259, виданий 21 вересня 2016 року, видавник Департамент ДАБІ у Харківській області; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 05 вересня 2016 року, видавник КП «ХРБТІ» (том 1, а.с. 29-34, 150).
Відповідно до договору позики від 01 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_13 та ОСОБА_2 , останній отримав в борг кошти в сумі 75000 доларів США, з терміном повернення до 01 листопада 2021 року (том 1, а.с. 175).
27 червня 2019 року між ОСОБА_22 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого за останнім зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий № 6325157900:00:024:0137. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Глуховцевою Н.В. Ціна договору склала 159000 грн (том 1, а.с. 44-47).
Згідно з п.1.3. вказаного договору, цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
21 серпня 2019 року Відділом містобудування та Архітектури Харківської райдержадміністрації видано будівельний паспорт щодо будівництва на земельній ділянці, площа 0,1095 га, кадастровий номер 6325157900:00:024:0137, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 (том 1, а.с. 182 -184).
18 жовтня 2021 року ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_7 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий № 6325155800:02:003:0016 (том 1 , а.с. 178 -180). 
12 червня 2020 року ОСОБА_2 складено розписку, відповідно до якої він взяв в борг у ОСОБА_14 кошти в сумі 50000 доларів США, що еквівалентно 1 329 500 грн, зобов`язавшись повернути до 12 червня 2021 року (том 1, а.с. 188).
18 жовтня 2021 року за договорами купівлі-продажу відповідач відчужив на користь ОСОБА_7 будинок та земельну ділянку за адресою: садове товариство «Слобода», 174, селищної ради Березівська Харківського району, площею 182,25 кв.м., з гаражем, господарчими будівлями на земельній ділянці N173 (том 1, а.с. 201-202, 204-206).
Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 16 квітня 2024 року, вартість спірної земельної ділянки кадастровий № 6325155800:02:003:0016 та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_6 , станом на 16 квітня 2024 року становить 1 792 031,11 грн (том 1, а.с. 72-84).
Вартість земельної ділянки кадастровий № 6325155800:02:003:0016 станом на 16 квітня 2024 року становить 231 208,63 грн (том 1, а.с. 69-71).
Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).
Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.
До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)).
Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16 (провадження № 61-21748св18).
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61- 11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16 (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16 (провадження № 61-42601св18).
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у період з 01 січня 2004 року до 30 червня 2021 року сторони проживали як сім`я, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом проживали в житловому будинку в садовому товаристві «Слобода», № 174, селищної ради Березівська, Харківського району.
Судова колегія критично оцінює заперечення відповідача щодо непроживання з позивачкою з травня 2018 року, оскільки беззаперечних доказів зазначеним обставинам не надано, докази наявності фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_8 відсутні. Факт народження спільної дитини в грудні 2021 року не свідчить саме про наявність відносин, притаманних родині, що існували у спірний період (з 2018 року по 30 червня 2021 року).
Як вбачається з наданих ОСОБА_2 до відзиву повідомлень, під час листування з позивачкою ним було зазначено про збирання особистих речей та виїзд з будинку конкретно у червні 2021 року (том 1, а.с.156-168). 
Доводи відповідача про неможливість продажу будинку у зв`язку з накладення арешту, що обумовило необхідність проживання у будинку разом з позивачкою також є необґрунтованими, оскільки відповідач не був позбавлений можливості орендувати інше житло. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності позивачкою проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року до 30 червня 2021 року.
Щодо позовних вимог про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину майна та стягнення компенсації.
За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно із пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.
Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Судам також роз`яснено, що суть поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.
Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (абзац другий частини першої статті 71 СК України) (див.: постанову Верховного Суду від 12 квітня 2023 року в справі № 648/3137/15-ц (провадження № 61-17560св21)).
У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див.: пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).
У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-12274св21) зазначено: «Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див.: пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).
Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту.
Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див.: пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20))».
У пункті 50 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 зазначено, що якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.
Матеріали справи свідчать, що під час перебування у фактичних шлюбних відносинах сторонами було придбано садовий будинку (загальна площа 194,9 кв.м., житлова площа 54,7 кв.м.) та земельну ділянки (площа 0,12 га, кадастровий номер 6325155800:02:003:0016) розташованих за адресою: АДРЕСА_6 , а також земельну ділянку (площа 0,1095 га, кадастровий номер 6325157900:00:024:0137) розташованої за адресою: АДРЕСА_5 .
В подальшому 18 жовтня 2021 року ОСОБА_2 відчужив будинок за адресою: АДРЕСА_6 , площею 182,25 кв.м., з гаражем, господарчими будівлями на земельній ділянці АДРЕСА_10 та відповідну земельну ділянку, що ним не оспорюється.
Зважаючи, що вказане нерухоме майно набуте під час спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, однак у відносинах притаманних подружжю, ОСОБА_2 розпорядився нимна власний розсуд, позивачка ОСОБА_1 має право на компенсацію вартості 1/2 частки зазначених житлового будинку та земельної ділянку, розмір якої відповідачем не спростовано. Доказів іншої вартості майна, ніж заявлено позивачем, ОСОБА_2 не надано.
Щодо земельної ділянки, площа 0,1095 га, кадастровий номер 6325157900:00:024:0137, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , то вказане нерухоме майно також є спільним сумісним майном сторін, набутим у період їх спільного проживання, оскільки відповідачем по справі не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на цю нерухомість, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для поділу вказаного нерухомого майна між сторонами у рівних частинах по 1/2 частці кожному.
Щодо доводів ОСОБА_2 про необхідність врахування боргових зобов`язань при визначені розміру компенсації, то суд керується таким.
Кредитний договір № CNL-70 0/500/2007, в рахунок якого було продано житловий будинок по АДРЕСА_2 , укладено 10 січня 2007 року, тобто під час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах. Вказаний кредит було взято для будування нового будинку, тобто в інтересах сім`ї. 
Як вбачається з матеріалів справи, вказаний будинок до 29 грудня 2006 року належав ОСОБА_1 , яка відчужила його ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу. Таким чином, вказане домоволодіння також було набуто під час спільного проживання сторін та в подальшому використано для погашення боргу. 
Зважаючи, що укладання цих правочинів мало місце під час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах та в інтересах сім`ї, судова колегія вважає, що підстави для зменшення розміру компенсації на суму коштів, отриманих від продажу майна відсутні.
Щодо розписки від 12 червня 2020 року про одержання ОСОБА_2 від ОСОБА_14 позики в сумі 50 000 доларів США, то судова колегія погоджується з оцінкою вказаних обставин судом першої інстанції, а саме, що зазначена сума була отримана через рік після купівлі земельної ділянки.
Щодо позики в сумі 75000 доларів, наданої ОСОБА_23 , то предметом даного спору не є вимоги про стягнення коштів в рахунок боргових зобов`язань, такі вимоги ОСОБА_2 заявлено не було. Обставини сплати заборгованості, її залишку тощо судом першої інстанції не досліджувались, а тому відповідно до ст. 367 ЦПК України судова колегія не вбачає підстав для дослідження зазначених обставин.
ОСОБА_2 не позбавлений можливості звернутись з окремим позовом та надати докази по суті заявлених вимог.
Доводи сторони відповідача, що позовні вимоги про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки не можуть бути розглянуті в одному проваджені з вимогами про стягнення компенсації та визнання права власності, спростовуються судовою практикою Верховного Суду, а саме у постанові від 01 квітня 2026 року по справі № 753/13573/23, від 26 лютого 2026 року по справі № 203/3899/21 та від 04 лютого 2026 року у справі № 454/3800/20, відповідно до яких суд вважав за можливе встановити факт проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та вирішити спір про поділ майна.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 01 червня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина