РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

05 червня 2026 року	Справа №160/30651/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Конєвої С.О. 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішень про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу №138/25, 3139/25 від 20.08.2025р., -
УСТАНОВИВ:
23.10.2025р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області та просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення відповідача №138/25 та №139/25 від 20.08.2025р. про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.
Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що оскаржувані рішення про накладення штрафу є протиправними, незаконними та необґрунтованими, посилаючись на те, що вони були прийняті з порушенням встановленого законодавством порядку, а саме: 1) вимоги із запрошенням на розгляд справи 20.08.2025р. позивачкою були отримані лише на адвокатський запит 18.09.2025р., тому вона не мала можливості вчасно подати свої пояснення, копії документів, тощо, внаслідок чого відповідачем було порушено її право на участь у процесі прийняття рішення всупереч вимог ч.2 ст.2 КАС України; 2) контроль за дотриманням законодавства про рекламу є видом державного нагляду (контролю), у зв`язку із чим контролюючий орган мав дотримуватися Закону №877-У, про що свідчать правові висновки, викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17.01.2023р. у справі №826/9936/17, проте, відповідачем вимог цього Закону не було дотримано, а саме: наказ про проведення перевірки, посвідчення (направлення) на перевірку не видавались, перед початком перевірки вказаних направлень, службових посвідчень, позивачеві не пред`являлись, акт уніфікованої форми не складався та у останній день перевірки підписати цей акт позивачеві не пропонувалось, припис, розпорядження про усунення порушень не виносились, також і можливості добровільно виконати (усунути) порушення позивачці не пропонувалось, що передбачено ч.11 ст.7 Закону №877-У, та, на переконання позивачки, свідчить про недотримання відповідачем процедури проведення перевірки, встановленої згаданим Законом №877-У. Позивачка також зазначила, що вказані процедурні порушення призвели до позбавлення її можливості визначитися щодо законності підстав призначення перевірки, позбавили можливості висловити свої зауваження до акту, призвели до порушення її права реалізувати передбачені законодавством права. За викладеного, позивачка вважає, що посадові особи відповідача захід контролю за дотриманням законодавства про рекламу провели з порушенням встановленого законодавством України порядку, без урахування права позивачки на участь у процесі прийняття рішень, з позбавленням її права надати свої заперечення до акту перевірки, який не складався, а також без надання можливості усунути порушення до накладення стягнення, тому, на її переконання, оскаржувані рішення прийняті протиправно та повинні бути судом скасовані з цих підстав.
Ухвалою суду від 10.11.2025р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, розгляд даної справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 10 грудня 2025 року та зобов`язано, зокрема, відповідача протягом 15 календарних днів після отримання цієї ухвали надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162,261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази на підтвердження правомірності прийняття оспорюваних рішень та дотримання процедури, встановленої Законом №877-У, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Зазначена ухвала суду разом із адміністративним позовом та доданими до нього документами було отримана відповідачем у його електронному кабінеті 24.10.2025р. (адміністративний позов), 11.11.2025р. (ухала суду), що є належним повідомленням відповідача про дату, час та місце судового розгляду даної справи у відповідності до вимог ст.ст.18, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, наявними у справі.
05.02.2026р. на виконання вищенаведених вимог ухвали суду відповідачем через систему «Електронний суд» подано відзив на позов, у якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивачці відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів було отримано скаргу ОСОБА_2 щодо порушення законодавства про рекламу тютюнових виробів - магазин кальянів «ІНФОРМАЦІЯ_3» за адресою: АДРЕСА_2, яка була направлена за підвідомчістю до відповідача. 04.08.2025р. спеціалістами відповідача було здійснено виїзд на вказаною адресою та в ході здійснення контролю порушень вимог законодавства про рекламу встановлено порушення п.6, п.12 ч.1 ст.22 Закону №270/96-ВР, про що зроблено фотозвіти магазину кальянів «ІНФОРМАЦІЯ_3» та були складені протоколи за №138/25 та №139/25, а саме: встановлено розміщення на фасаді магазину кальянів «ІНФОРМАЦІЯ_3» зовнішньої реклами - «ІНФОРМАЦІЯ_1» із зображенням електронних сигарет, рідин, які використовуються в електронних сигаретах, кальяну, а також з посиланням на сайт магазину, що є рекламою та стимулюванням продажу відповідних виробів (протокол №138/95); встановлено розміщення з профільної сторони магазину кальянів «ІНФОРМАЦІЯ_3» зовнішньої реклами: «ІНФОРМАЦІЯ_1», із зображенням електронних сигарет, рідин, які використовуються в електронних сигаретах, кальяну, а також з посиланням на сайт магазину, що є рекламою та стимулюванням продажу відповідних виробів, за адресою: АДРЕСА_2» (протокол №139/25). Надалі, позивачці поштою та на її електронну адресу, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, були направлені вимоги від 05.08.2025р. про надання копій документів та запрошено на розгляд справи на 20.08.2025р. о 10:30 год., що підтверджено копіями поштових чеків №4905506612036, №4904500066327, а також відповідними відомостями з електронної пошти про їх направлення позивачці. Тобто, на переконання відповідача, він вжив усіх залежних від нього дій для належного інформування позивача про прийняті щодо нього рішення, а фактичне неотримання цих рішень адресатом з причин, які не залежали від відправника, не може свідчити про протиправність оскаржуваного рішення, про що свідчить і постанова Верховного Суду від 13.06.2018р. у справі №820/6755/16, вказав, що добросовісний платник має забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місця знаходження, що зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Щодо призначення процедури перевірки відповідно до вимог Закону №877-У відповідач зазначив, що здійснення контролю за дотриманням законодавства про рекламу проводиться відповідно до Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, затвердженого постановою КМУ від 02.09.2015 №667, Закону України «Про адміністративну процедуру» та Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою КМУ від 26.05.2004 №693 та ст. 26 Закону №270/96-ВР.
Окрім того, 05.02.2026р. відповідачем було подано заяву про поновлення процесуального строку, в якій відповідач просив поновити строк на подання відзиву на позов у цій справі посилаючись на те, що пропуск такого строку було допущено відповідачем з об`єктивних причин, а саме: безпекову ситуацію в місті Дніпрі (викликаною збройною агресією рф), перебоями із постачанням електроенергії, що в свою чергу, перешкодило допуску до системи «Електронний суд», а також відсутністю достатньої кількості співробітників управління правового забезпечення, наслідком чого є велике навантаження на працівників та опрацювання документів, у тому числі, і тих, які надійшли від судової влади, із затримкою. У зв`язку із наведеним, відповідач просив врахувати ці обставини під час розгляду питання про поновлення строку на подання відзиву на позов у даній справі.
Розглянувши вищенаведену заяву відповідача про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву на позов, вивчивши наявні у матеріалах справи докази надані на його підтвердження, суд зазначає про наступне.
Відповідно до ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.
Суд за заявою учасника справи поновляє пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними - ч.1 ст.121 наведеного Кодексу.
Так, як встановлено судом згаданою вище ухвалою суду було зобов`язано відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162,261 КАС України протягом 15 календарних днів після її отримання.
Наведена ухвала суду була отримана відповідачем у його електронному кабінеті через систему «Електронний суд» 11.11.2025р. (у робочий день та час) згідно до вимог ст.ст.18, 251 КАС України.
Відтак, відповідач мав обов`язок подати до суду відзив на позов у строк з 12.11.2025р. до 24.11.2025р. включно.
Разом з тим, відзив на позов відповідачем був поданий 05.02.2026р. (згідно відомостей із системи «Електронний суд»), тобто, з пропуском строку на його подання, встановленого ч.1 ст.261 КАС України, який було пропущено на 2 місяці та 12 днів.
Однак, враховуючи те, що станом на момент розгляду даної справи в Україні введений військовий стан, у період з 11.11.2025 по 05.02.2026р. через масові обстріли міста Дніпра, мало місце відключення електроенергії та подання її за відповідними графіками, що є загальновідомим фактом та не потребує доведення будь-якими доказами, тому суд вважає за можливе, з метою всебічного, об`єктивного та всестороннього розгляду даної справи, визнати наведені вище відповідачем у його заяві причини пропуску цього строку поважними та поновити відповідачеві строк для подання відзиву на позов у цій справі.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
У зв`язку із великим навантаженням, перебуванням судді Конєвої С.О. у щорічній відпустці, що об`єктивно унеможливлювало судовий розгляд справ у згаданий період, ухвалою суду від 05.06.2026р. судовий розгляд даної справи на підставі ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України було продовжено до 05.06.2026р.
Таким чином, дана адміністративна справи вирішується 05.06.2026р., тобто, у межах строку, визначеного ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України.
У відповідності до вимог ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.
ОСОБА_1 22.11.2023р. зареєстрована як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 , основним видом діяльності її є 47.11- роздрібна торгівля у неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, контакти: Email:ІНФОРМАЦІЯ_2; телефон НОМЕР_1, що підтверджується інформацією, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, надана у відповідь на запит суду №2836724 від 03.06.2026р., наявна у справі.
04.08.2025р. під час здійснення контролю за дотриманням законодавства про рекламу у місті Дніпрі посадовими особами відповідача було встановлено порушення вимог пунктів 6, 12 частини 1 статті 22 Закону України «Про рекламу», а саме:
- при розміщенні на фасаді магазину кальянів «ІНФОРМАЦІЯ_3» (за адресою: АДРЕСА_2) зовнішньої реклами - «ІНФОРМАЦІЯ_1» із зображенням електронних сигарет, рідин, які використовуються в електронних сигаретах, кальяну, а також з посиланням на сайт магазину, що є рекламою та стимулюванням продажу відповідних виробів, про що був складений Протокол №138/95 про порушення законодавства про рекламу від 04.08.2025р., копія якого наявна у справі;
- при розміщенні з профільної сторони магазину кальянів магазину кальянів «ІНФОРМАЦІЯ_3» (за адресою: АДРЕСА_2) зовнішньої реклами - «ІНФОРМАЦІЯ_1», із зображенням електронних сигарет, рідин, які використовуються в електронних сигаретах, кальяну, а також з посиланням на сайт магазину, що є рекламою та стимулюванням продажу відповідних виробів, про що був складений Протокол №139/95 про порушення законодавства про рекламу від 04.08.2025р., що підтверджено змістом копії наведеного протоколу, наявного у справі.
Зі змісту згаданих протоколів видно, що до них було додані матеріали: фотокопії рекламних сюжетів.
На підставі згаданих Протоколів про порушення законодавства про рекламу від 04.08.2025р., посадовою особою відповідача були прийняті рішення №138/25, №139/25 про початок розгляду справ про порушення законодавства про рекламу відносно ФОП ОСОБА_1 , щодо розміщення на фасаді магазину кальянів «ІНФОРМАЦІЯ_3» (за адресою: АДРЕСА_2) вищенаведеної зовнішньої реклами, що підтверджується змістом копій наведених рішень про початок розгляду справи.
Надалі, 05.08.2025р. відповідачем на адреси позивачки, яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. П`ятихатки, вул. Театральна, буд. 163) було надіслано Вимоги №Вих-5.4/13493, №Вих-5.4/13494 від 05.08.2025р. про необхідність надання належним чином завірених копій документів, а також позивачку запрошено на розгляд матеріалів справи про порушення законодавства про рекламу, яке було призначене на 20.08.2025р. о 10:30 годині, про що свідчать копії відповідних Вимог та копії фіскальних чеків АТ «Укрпошта» про їх відправлення №4905506612036, №4904500066327 від 05.08.2025р.
Також, як вбачається зі змісту відомостей електронної пошти відповідача по ФОП ОСОБА_1 посадовою особою відповідача на електронну пошту позивачки, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичної осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - «Email:ІНФОРМАЦІЯ_2», вказані скан Вимоги 138, 139 були направлені 05.08.2025р. о 14:37.
20.08.2025р. за результатами розгляду матеріалів справи, посадовою особою відповідача були прийняті рішення №138/25 та №139/25 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, а саме:
- за порушення позивачкою вимог пунктів 6, 12 частини 1 статті 22 Закону України «Про рекламу» - за розміщення на фасаді магазину кальянів «ІНФОРМАЦІЯ_3» (за адресою: АДРЕСА_2) зовнішньої реклами - «ІНФОРМАЦІЯ_1» із зображенням електронних сигарет, рідин, які використовуються в електронних сигаретах, кальяну, а також з посиланням на сайт магазину, що є рекламою та стимулюванням продажу відповідних виробів (рішення №138/25) та у відповідності до ч.7 ст.27 Закону України «Про рекламу» за зазначене порушення на позивачку накладено штраф у розмірі 5083 грн.00 коп.;
- за порушення позивачкою вимог пунктів 6, 12 частини 1 статті 22 Закону України «Про рекламу» - за розміщення з профільної сторони магазину кальянів магазину кальянів «ІНФОРМАЦІЯ_3» (за адресою: АДРЕСА_2) зовнішньої реклами - «ІНФОРМАЦІЯ_1», із зображенням електронних сигарет, рідин, які використовуються в електронних сигаретах, кальяну, а також з посиланням на сайт магазину, що є рекламою та стимулюванням продажу відповідних виробів (рішення №138/25) та у відповідності до ч.7 ст.27 Закону України «Про рекламу» за зазначене порушення на позивачку накладено штраф у розмірі 5083 грн.00 коп.
Вважаючи вищевказані рішення протиправними та такими, що порушують права та інтереси позивачки, з метою захисту порушених прав, остання звернулася з даним позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Що стосується аргументів позивачки з приводу процедурних порушень, які полягають у проведенні заходу державного нагляду (контролю) без дотримання відповідачем порядку його проведення, встановленого Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007р. №877-У (далі - Закон №877-У), суд зазначає про таке.
Спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає засади рекламної діяльності в Україні та регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами, є Закон України «Про рекламу» від 03.07.1996р. №270/96-ВР (далі - Закон №270/96-ВР).
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №270/96-ВР передбачено, що контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснює у межах своїх повноважень, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за дотриманням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.
Частина 2 статті 26 Закону №270/96-ВР визначає, що на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, за фактом виявлення такими органами порушення або в ході розгляду повідомлення (звернення, скарги, заяви тощо) третіх осіб про порушення вимог законодавства про рекламу рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та аудіозаписи, а також іншу інформацію, що стосуються виявленого порушення чи повідомлення про нього та необхідні для здійснення такими органами повноважень щодо державного контролю.
Крім того, відповідний орган державної влади має право:
- вимагати від рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами усунення виявлених порушень вимог законодавства;
- вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю;
- надавати (надсилати) рекламодавцям, виробникам та розповсюджувачам реклами обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень;
- приймати рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження;
- приймати рішення про зупинення розповсюдження відповідної реклами.
Органи державної влади зобов`язані повідомляти рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справ про порушення ними вимог законодавства про рекламу не менше ніж за п`ять робочих днів до дати розгляду справи.
Частиною 7 ст.27 Закону №270/96-ВР передбачено, що у разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог цього Закону, на рекламодавців та розповсюджувачів реклами рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Підпункт 9 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №667 (далі - Положення №667) передбачає, що Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами, приймає рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження.
Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи (п.7 Положення №667).
А отже, Держпродспоживслужба, у тому числі, і його територіальні органи - Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, покладено функції, зокрема, у сфері захисту прав споживачів щодо захисту прав споживачів реклами, у тому числі, щодо накладення штрафів на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами.
Питання щодо накладення штрафів на осіб, винних у порушенні законодавства про рекламу врегульовані Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого Кабінету Міністрів України від 26.05.2004р. №693, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №693).
Підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу та накладення штрафу є протокол, що складається посадовими особами Держпродспоживслужби або її територіальних органів - пункт 2 Порядку №693.
Згідно пункту 16 Порядку №693 передбачено, що у разі наявності підстав для накладення штрафу за результатами розгляду справи уповноважена особа приймає рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.
Тобто, саме нормами Порядку №693 врегульовано питання оформлення документів, на підставі яких порушується розгляд справи про порушення законодавства про рекламу.
А стаття 26 Закону №270/96-ВР визначає повноваження Держпродспоживслужби щодо контролю за дотриманням законодавства про рекламу, зокрема, вимагати від суб`єктів господарювання пояснень і документів, пов`язаних із рекламою та приймати рішення про визнання реклами такою, що порушує закон, і накладати штрафи.
Відтак, виходячи з аналізу положень ст.26 Закону №270/96-ВР та Порядку №693 слідує, що у провадженні у справах про порушення законодавства про рекламу оформлюються наступні процесуальні документи: протокол про порушення законодавства про рекламу, рішення про початок розгляду справи за ознаками про порушення законодавства про рекламу, протокол засідання та рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.
Водночас, виявлення ознак порушення законодавства про рекламу Закон №270/96-ВР не пов`язує з проведенням перевірок чи інших спеціальних заходів контролю, оформлення направлень на перевірку, повідомлень на перевірку, актів перевірок, тобто, оформлення таких документів згаданим Законом не передбачено.
Виходячи з терміну «реклама» Держпродспоживслужба та її територіальні органи здійснюють контроль за розповсюдженням саме інформації (реклами), а не перевіряють господарську діяльність рекламодавців, розповсюджувачів та виробників реклами.
А оскільки положення щодо регулювання питання контролю за дотриманням законодавства про рекламу містяться у Законі №270/96-ВР, є спеціальними нормами, тому саме вони мають застосовуватися пріоритетно порівняно із Законом №877-У.
Таким чином, саме Закон №270/96-ВР є спеціальним законом, що регулює відносини у сфері реклами, включаючи контроль за її дотриманням.
Аналогічний правовий висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 07.04.2025р. у справі №280/275/24, де у пунктах 30, 31, 32 цей Суд вказав, що Закон №270/96-ВР не містить детального опису процедури перевірок, як це передбачено Законом №877-У (видача наказу чи оформлення направлення). Натомість він зосереджений на матеріальних аспектах - виявленні порушень і застосуванні санкцій. Верховний Суд зауважив, що контроль за дотриманням законодавства про рекламу не є заходом державного нагляду (контролю) у розумінні Закону №877-У.
За викладених обставин, суд приходить до висновку, що норми Закону №877-У не можуть поширюватися на норми Закону №270/96-ВР в частині проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю).
А відтак, посилання позивачки на недотримання відповідачем процедурних порушень порядку проведення заходу державного нагляду (контролю), встановленого приписами Закону №877-У(не видання наказу, не оформлення посвідчення на перевірку, не складання уніфікованого акту та інше), є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищенаведеними правовими висновками Верховного Суду, які є застосовними до правовідносин і у даній справі, виходячи з вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.
У цьому контексті судом критично надається оцінка і доводам позивачки про необхідність застосування у даних правовідносинах у наведеному вище питанні процедурних порушень, правових позицій Верховного Суду, сформованих цим Судом у його постановах від 30.09.2020 року у справі №300/775/19, від 13.04.2023 року у справі №540/3549/20, з огляду на те, що за загальним правилом підлягає застосуванню правова позиція Верховного Суду, яка сформована у часі пізніше, а відтак, саме правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 07.04.2025р. у справі №280/275/24, підлягає застосуванню у даних правовідносинах.
З огляду на наведені вище висновки, посилання позивачки на порушення відповідачем приписів саме Закону №877-У (процедури проведення перевірки) не можуть бути застосованими до цих правовідносин, оскільки норми згаданого Закону на дані правовідносини (які регулюються Законом №270/96-ВР), не поширюються, тобто, наведені аргументи позивачки спростовані вищенаведеними правовими висновками Верховного Суду, сформованими у квітні 2025 року.
Щодо порушення процедури, встановленої ч.2 ст.26 Закону №270/96-ВР, з приводу не виконання відповідачем обов`язку щодо інформування позивачки про дату, час та місце розгляду справи про порушення законодавства у сфері реклами, суд виходить з наступного.
У відповідності до ч.2 ст.26 Закону №270/96-ВР передбачено, що органи державної влади зобов`язані повідомляти рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справ про порушення ними вимог законодавства про рекламу не менше ніж за п`ять робочих днів до дати розгляду справи.
Розгляд і вирішення адміністративних справ, передбачених цим Законом, здійснюються відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом - ч. 3 ст.26 Закону №270/96-ВР.
За приписами пункту 9 Порядку №693, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що справи розглядається без участі суб`єкта реклами або його представника у разі його неявки за умови його поінформування відповідно до пункту 5 цього Порядку та ненадходження від нього клопотання про перенесення дати та часу розгляду справи, зазначеного в пункті 7 цього Порядку.
Згідно до вимог пункту 5 Порядку №693, передбачено, що уповноважена особа з урахуванням положень статті 32 Закону України «Про адміністративну процедуру» повідомляє суб`єкту реклами про дату, час та місце розгляду справи поштовим відправленням, технічними засобами електронних комунікацій або шляхом вручення повідомлення суб`єкту реклами або його представнику, якщо суб`єкт реклами сповістив уповноважену особу про відповідне уповноваження свого представника на отримання повідомлень, про що на копії повідомлення, яке залишається в уповноваженої особи, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Аналіз наведених приписів у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про рекламу свідчить про те, що відповідач має право розглянути справу без участі суб`єкта реклами лише за умови його (суб`єкта реклами) поінформування шляхом, зокрема, направлення повідомлення поштовим відправленням, та/або за допомогою технічних засобів електронних комунікацій, яке має бути направлене відповідачем не менше ніж за п`ять робочих днів до дати розгляду справи.
Так, як встановлено судом із матеріалів справи, на виконання згаданих вище вимог ч.2 ст.26 Закону №270/96-ВР на адресу позивачки відповідачем 05.08.2025р. було сформовано Вимоги-запрошення №Вих-5.4/13493, №Вих-5.4/13494, у яких вимагалося від позивачки надати копії документів: свідоцтво про державну реєстрацію; ліцензію на вид діяльності; договір з замовником (виробником, розповсюджувачем) реклами; письмове пояснення щодо порушення законодавства про рекламу; фотозвіт про усунення порушення, а також позивачку чи її представника було запрошено до відповідача за адресою: м. Дніпро, вул. Філософська, 39а (каб.4, 1 поверх) для участі в засіданні з розгляду матеріалів справи про порушення законодавства про рекламу, яке відбудеться 20.08.2025р. о 10:30 годині, про що свідчить зміст копії наведених Вимог-запрошень, наявних у справі.
Зазначені Вимоги-запрошення від 05.08.2025р. №Вих-5.4/13493, №Вих-5.4/13494 були направлені на поштову адресу позивачки (зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) - АДРЕСА_1 (ця ж адреса позивачкою зазначена і у позові), засобами поштового зв`язку 05.08.2025р., що підтверджується копіями фіскальних чеків АТ «Укрпошта» від 05.08.2025р. о 15:46, о 16:35 год. за №4905506612036, №4904500066327, наявних у справі.
Окрім того, як вбачається зі змісту відомостей електронної пошти відповідача по ФОП ОСОБА_1 посадовою особою відповідача на електронну пошту позивачки, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичної осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - «Email:ІНФОРМАЦІЯ_2», вказані скан Вимоги 138, 139 були направлені 05.08.2025р. о 14:37.
Отже, враховуючи встановлені вище обставини, суд приходить до висновку, що направивши вищенаведені Вимоги-запрошення на розгляд справи, яка була призначена на 20.08.2025р. о 10:30 год., засобами поштового зв`язку та на електронну адресу позивачки, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 05.08.2025р., відповідач вжив усіх залежних від нього заходів щодо інформування позивачки про дату, час та місце розгляду справи.
При цьому, судом критично надається оцінка доводам позивачки з приводу того, що отримання нею вказаних Вимог-запрошень відбулося лише на адвокатський запит 18.09.2025р., тобто після розгляду справи відповідачем 20.08.2025р., що призвело до порушення відповідачем її права на участь в процесі прийняття оспорюваних рішень, позбавило можливості надати письмові пояснення щодо незгоди з позицією відповідача та захистити свої права, з огляду на наступне.
По-перше, учасники справи повинні добросовісно користуватися своїми правами та сприяти розгляду справи про порушення законодавства у сфері реклами, повідомляти про свої контактні телефони, поштові адреси, адреси електронної пошти та про їх зміну; своєчасно повідомляти про неможливість прибуття на запрошення адміністративного органу із зазначенням причини згідно вимог ст.28 Закону України «Про адміністративну процедуру».
Разом з тим, як видно зі змісту вищенаведеного досліджених судом копій фіскальних чеків АТ «Укрпошта» за №4905506612036, №4904500066327, Вимоги-запрошення за №Вих-5.4/13493, №Вих-5.4/13494 від 05.08.2025р. на розгляд справи на 20.08.2025р. були відправлені 05.08.2025р. о 15:46, о 16:35 год., тобто, більш ніж за 10 робочих днів, що передували даті розгляду справи (20.08.2025р.), що свідчить про інформування відповідачем позивача завчасно.
Однак, жодних доказів про поважність причин не отримання наведених поштових відправлень у відділенні поштового зв`язку за її офіційною поштовою адресою у ході судового розгляду даної справи, про які відповідачем було зазначено у відзиві на позов від 05.02.2026р., позивачкою суду не було надано.
Окрім того, і на спростування відомостей, наданих відповідачем, про направлення вказаних Вимог-запрошень на її офіційну електронну адресу «Email:ІНФОРМАЦІЯ_2 (зазначену у відповідному Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) 05.08.2025р. о 14:37 год., будь-яких інших доказів, позивачкою до суду не надано.
А відповідно, з урахуванням встановлених обставин, можна зробити висновок, що отримання вказаних поштових відправлень за №4905506612036, №4904500066327 від 05.08.2025р. (Вимог-запрошень на розгляд справи на 20.08.2025р.), а також отримання інформації про розгляд справи 20.08.2025р., яка була скерована відповідачем на електронну адресу позивачки - «Email:ІНФОРМАЦІЯ_2», починаючи з 05.08.2025р. 14:37 по 20.08.2025р. 10:30 год. залежало лише від волі та бажання самої позивачки. 
Зазначена бездіяльність позивачки, яка полягає у не отриманні нею у період з 05.08.2025р. по 20.08.2025р. у відділенні поштового зв`язку вказаних поштових відправлень, не можливості отримати надіслану відповідачем інформацію зі своєї електронної пошти--«Email:ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 05.08.2025р. 14:37 год по 20.08.2025р. 10:30 год. без будь-яких поважних причин (інших доказів на спростування цього не надано), є наслідком нехтування, байдужістю до добросовісного користування своїми правами, ці обставини залежали лише від волі позивачки, а відтак, зазначені встановлені судом обставини не можуть свідчити про порушення саме відповідачем процедури, встановленої ч.2 ст.26 Закону №270/96-ВР, а також і не можуть бути визнані судом як порушення саме відповідачем права позивачки на її участь у розгляді справи, надання нею письмових пояснень, ці обставини залежали тільки від волі позивачки, оскільки відповідач, не міг вплинути ніяким чином на бажання позивачки отримати повідомлення на розгляд справи вчасно у період з 05.08.2025р. до 20.08.2025р., яке знаходилося на її офіційній електронній пошті з 05.08.2025р. з 14:37 год.
А відтак, слід зробити висновок, що відповідач не допускав порушень права позивачки на участь її у розгляді справи та надання нею письмових пояснень, оскільки вжив всіх необхідних заходів для отримання позивачкою Вимог-запрошень своєчасно, у строк, встановлений ч.2 ст.26 Закону №270/96-ВР, що підтверджується встановленими вище судом обставинами та доказами, які позивачкою не спростовані.
По-друге, за приписами ч.7 ст.32 Закону України «Про адміністративну процедуру» передбачено, що якщо час отримання запрошення, надісланого поштою чи електронною поштою, не зафіксовано, воно вважається отриманим особою на п`ятий день з дня відправлення.
А отже, із наведених встановлених судом обставин слідує, що відповідач поінформував позивачку про дату, час та місце розгляду справи про порушення законодавства про рекламу стосовно неї, більше ніж за п`ять робочих днів до дати розгляду справи, а саме: за 11 робочих днів до дати розгляду справи (20.08.2025р.), а відтак, позивачка є поінформованою про дату, час та місце розгляду справи у спосіб та порядку, встановленому ч.7 ст.32 наведеного Закону.
Таким чином, із аналізу встановлених обставин та приписів чинного законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач дотримався процедури та строків поінформування позивачки, про дату, час та місце розгляду справи, встановленої ч.2 ст.26 Закону №270/96-ВР та п.5 Порядку №693.
З огляду на викладене та враховуючи встановлені судом вище факти дотримання відповідачем процедури поінформування позивачки про дату, час та місце розгляду справи, встановленої ч.2 ст.26 Закону №270/96-ВР та п.5 Порядку №693, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову з підстав процедурних порушень, позивачці слід відмовити.
Що стосується суті виявленого порушення позивачкою вимог пунктів 6, 12 частини 1 статті 22 Закону №270/96-ВР, то слід зазначити, що позивачкою, суть виявлених встановлених 04.08.2025р. порушень законодавства про рекламу, у позові не оспорюється, а відповідно, суд цим порушенням у межах розгляду даної справи, правової оцінки не надає.
А відтак, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що порушення позивачкою вимог пунктів 6, 12, частини 1 ст.22 Закону №270/96-ВР, а саме: 
- розміщення на фасаді магазину кальянів «ІНФОРМАЦІЯ_3» (за адресою: АДРЕСА_2) зовнішньої реклами - «ІНФОРМАЦІЯ_1» із зображенням електронних сигарет, рідин, які використовуються в електронних сигаретах, кальяну, а також з посиланням на сайт магазину, що є рекламою та стимулюванням продажу відповідних виробів;
- розміщення з профільної сторони магазину кальянів магазину кальянів «ІНФОРМАЦІЯ_3» (за адресою: АДРЕСА_2) зовнішньої реклами - «ІНФОРМАЦІЯ_1», із зображенням електронних сигарет, рідин, які використовуються в електронних сигаретах, кальяну, а також з посиланням на сайт магазину, що є рекламою та стимулюванням продажу відповідних виробів, позивачкою жодними іншими доказами не спростовано, відповідно, відповідачем таке порушення є доведеним.
Тому накладення на позивачку штрафу за вказані порушення законодавства про рекламу за оспорюваними рішеннями є правомірним та законним, у зв`язку із чим, у адміністративного суду відсутні жодні обґрунтовані правові підстави для їх визнання протиправними та скасування.
У відповідності до вимог ч.1, ч.4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Однак, позивачкою не було надано суду жодних належних, достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про протиправність оспорюваних рішень з урахуванням встановлених обставин у даній справі та аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини та вищенаведеної правової позиції Верховного Суду, які не спростовані.
Судом також враховується і те, що факти виявлених порушень позивачкою законодавства про рекламу, які мали місце та були зафіксовані 04.08.2025р., що підтверджено фотознімками, доданими до матеріалів даної справи, позивачем у позові взагалі не оспорюються.
Усі інші аргументи позивачки вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
В той же час, відповідачем наданими доказами доведено правомірність та законність прийняття оспорюваних рішень з урахуванням судової практики Верховного Суду, яка наведене вище.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Приймаючи до уваги все вищевикладене та перевіривши правомірність прийняття оспорюваних рішень за критеріями, визначеними у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що спірні рішення №138/25 та №139/25 від 20.08.2025р. прийняті відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Враховуючи наведене та те, що судом не встановлено протиправності прийняття оспорюваних рішень про накладення на позивачку штрафу у загальному розмірі 10166,00 грн. (5083х2) за порушення законодавства про рекламу, а позивачкою таких доказів суду не надано, тому суд приходить до висновку, що спірні рішення визнанню протиправними та скасуванню не підлягають.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Статтями 6,7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.
За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у його задоволенні позивачці слід відмовити повністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.
Однак, виходячи з того, що у суду відсутні будь-які правові підстави для задоволення даного позову, то і судові витрати позивачки по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн., понесені нею згідно квитанції DI:6539-4239-2107-5781 від 23.10.2025р. не підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень, виходячи з вимог ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257- 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
УХВАЛИВ:
У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішень про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу №138/25, 3139/25 від 20.08.2025р. - відмовити повністю.
Судові витрати покласти на позивачку згідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва