н\п 2-а/490/79/2026 Справа № 490/3166/26

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., за участю секретаря судового засідання Романовій К.Т., за участі позивача та представника відповідача Позивайло І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №R338606 від 06.02.2026 року , -
ВСТАНОВИВ:
10 квітня 2026 року позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить визнати поважною причину пропуску строку на оскарження постанови та поновити його.Скасувати постанову №R338606 від 06.02.2026 року, винесену керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 , за якою ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діях складу правопорушення. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. 
В обґрунтування вимог в позові зазначено, що сокаржувана постанова винесена безпідставно, взагалі не містить суті вчиненого правопорушення. Адже перебуваючи в ТЦК 06.02.2026 року він пред`являв і довідку про проходження ВЛК 14.11.2025 року, і документ про бронювання до 25.11.2026 року.Крмі того, такі дані були в Єдиному реєстрі, внесені своєчасно до « Резерв+», отже відповідач мав можливість самостійно перевірити всі дані та з`ясувати обставини відсутності скоєння ним будь-якого порушення вимог законодавства про мобілізацію.
Одночасно просив поновити строк на оскарження постанови .
Ухвалою суду від 14.04.2026 року адміністративний позов залишено без руху.
17.04.2026 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява , в якій зазначає, що про наявність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності дізнався 06.04.2026 року від державного виконавця після того як було відкрите виконавче провадження та арештовані рахунки. 06.02.2026 року знаходився у приміщенні відповідача та спілкувався з його працівниками, у присутність позивача ніяка постанова не складался та не виносилася і тому не знав про її складання.Це підтверджується тим, що в постанові відстуній підпис про отримання копії або її направлення засобами поштового зв`язку. Зазначає, що ніхто не отримував пояснень стосовно вчинення так званого правопорушення і в постанові відсутні відмітки про те, що позивач відмовлявся від пояснень. Тобто пропуск строку на оскарження постанови виник незалежно від волі позивача та не міг оскаржити постанову своєчасно.Підтвердженням того, що позивачу стало відомо про наявність постанови на початку квітня, а саме 07 квітня є, те ,що надано до копії позовної заяви копію постанови про відкриття провадження від 06.04.2026 року , до якої 07.04.2026 року внесено зміну даних.
Представник відповідача надав письмові заперечення проти поновлення строку. Зазначив, що як вбачається з оскаржуваної постанови, позивач користуючись правами визначеними ст. 279-9 КУпАП, 06.02.2026 через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, шляхом використання мобільного застосунку «Резерв+», звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому перебуває на обліку, із заявою, в якій зазначив, що не оспорює допущене порушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП, яке полягає у тому, що він останнім рішенням ВЛК був визнаний обмежено-придатним військової служби, проте в порушення п. 2 розділу ІІ. Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», який є частиною мобілізаційного законодавства, самостійно до 05.06.2025 не звертався до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду та до 05.06.2025 не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, та згоден на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності.
За наслідком поданої позивачем заяви начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 була винесена постанова R338606 від 06.02.2026 якою позивач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, з зазначенням про можливість сплати 50% від суми штрафу протягом 10 днів з дня набрання постановою законної сили. 
Далі слід стверджувати, що частиною 4 ст. 279-9 КУпАП визначено, що у разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, подала зазначену у цій статті заяву через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, копія постанови по справі може бути направлена їй засобами електронного зв`язку на адресу електронної пошти, зазначену в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, або в її електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста. Відповідно, оскаржувана постанова згідно з вимогами ч. 4 ст. 279-9 КУпАП 06.02.2026, тобто у день її винесення, була направлена позивачу в його електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, через який він подав заяву про визнання провини. Тобто, подаючи 06.02.2026 заяву в порядку ст. 279-9 КУпАП через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста позивач достеменно розумів, що за наслідком поданої заяви буде винесена постанова, яка надійде до його електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста (мобільного застосунку «Резерв+»). Більше того, на заяву про визнання провини, яка подається через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста накладається кваліфікований електронний підпис. Тобто, заява про визнання правопорушення не могла бути подана без усвідомлення з боку позивача вчинюваних дій та подальших наслідків.
Ухвалою суду від 30 квітня 2026 року заяву позивача задоволено. Поновлено пропущений строк на звернення до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови №R338606 від 06.02.2026 року. Призначено справу до судового розгляду по суті .
Представником відповідача Позивайло І.С. надано відзив на позов , в якому просять відмовити у позові в повному обсязі. Так, слід зазначити, що усі доводи позивача побудовані на спотворенні об`єктивної реальності та намаганні ввести суд в оману. 
Так, на підставі п. 74-3 на запит позивача засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного та резервіста ІНФОРМАЦІЯ_4 за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було сформоване направлення на військово лікарську комісію для проходження медичного огляду в електронній формі від 02.01.2026 № 6308592, із зазначенням інформації згідно з вимогами законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строком початку та завершення медичного огляду, а саме, що початок медичного огляду 05.01.2026 та не може перевищувати 4 днів, а за необхідності направлення на додаткові лабораторні та інструментальні дослідження для отримання повної та об`єктивної інформації про стан здоров`я, загальний строк медичного огляду не може перевищувати 14 днів (копія направлення додається). 
Відповідне направлення 02.01.2026 було надіслано в електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста, належний позивачу, та вважається врученим 02.01.2026 року. 
Тобто, позивач самостійно виявив бажання пройти медичний огляд ВЛК, подав відповідний запит для отримання направлення, а відповідачем, у зв`язку з виявленим бажанням, було прийнято рішення направити позивача на проходження медичного огляду ВЛК. Доступ до мобільного застосунку «Резерв+» відбувається лише за допомогою введення паролю, що унеможливлює доступ до застосунку сторонніми особами, без волевиявлення позивача. Окрім того, для формування направлення на ВЛК за допомогою застосунку необхідно зробити послідовний ряд дій, щоб самостійно зробити запит для отримання електронного направлення на ВЛК та в кінці підтвердити своє волевиявлення. 
Відповідно до відомостей з ЄДРПВР, що не заперечується і самим позивачем, за отриманим направленням від 02.01.2026 № 6308592, згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 , медичний огляд не розпочав та не пройшов, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відповідно до п. 3 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є Додатком №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (далі Порядок № 1487), призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення. 
Оскільки ОСОБА_1 не пройшов ВЛК в устанволений законом строк, 05.02.2026 ІНФОРМАЦІЯ_4 на виконання абз. 16 п. 79 Порядку № 1487, було направлене звернення до Національної поліції, надіслане у вигляді набору даних шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та єдиною інформаційною системою МВС, для позивача, як особи, яка скоїла адміністративне правопорушення, передбачене статтею 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення. 
В подальшому, як убачається з оскаржуваної постанови та інших матеріалів справи, позивач користуючись правами визначеними ст. 279-9 КУпАП, 06.02.2026 через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, шляхом використання мобільного застосунку «Резерв+», звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому перебуває на обліку, із заявою, в якій повідомив, що ним допущено порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме не пройшов (відмовився проходити) ВЛК, чим порушив вимоги зазначеного законодавства, відповідальність за що передбачена ст. 210-1 КУпАП. Зазначив, що не оспорює допущене порушення, згоден на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності.
Частиною 7 статті 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, якщо особа подала відповідну заяву, в якій не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Враховуючи вищенаведене положення ст. 258 КУпАП, за наявності заяви визначеної ст. 279-9 КУпАП, протокол стосовно позивача не складався. 
За наслідком поданої позивачем заяви начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 була винесена постанова R338606 від 06.02.2026 якою позивач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1, яке полягало у порушенні ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме не проходження ВЛК згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, з зазначенням про можливість сплати 50% від суми штрафу протягом 10 днів з дня набрання постановою законної сили. 
Оскаржувана постанова R338606 від 06.02.2026 відповідає вимогам визначеним ч. 2 та ч. 5 ст. 283 КУпАП. Далі слід стверджувати, що частиною 4 ст. 279-9 КУпАП визначено, що у разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, подала зазначену у цій статті заяву через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, копія постанови по справі може бути направлена їй засобами електронного зв`язку на адресу електронної пошти, зазначену в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, або в її електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста. Відповідно, оскаржувана постанова згідно з вимогами ч. 4 ст. 279-9 КУпАП 06.02.2026, тобто у день її винесення, була направлена позивачу в його електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, через який він подав заяву про визнання провини. Тобто, подаючи 06.02.2026 заяву в порядку ст. 279-9 КУпАП через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста позивач достеменно розумів, що за наслідком поданої заяви буде винесена постанова, яка надійде до його електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста (мобільного застосунку «Резерв+»). 
Більше того, на заяву про визнання провини, яка подається через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста накладається кваліфікований електронний підпис. Тобто, заява про визнання правопорушення не могла бути подана без усвідомлення з боку позивача вчинюваних дій та подальших наслідків. 
Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх доводів, зокрема щодо неотримання постанови в мобільному застосунку. Підводячи підсумок, слід зазначити, що всі ці, перелічені по тексту позову «порушення» є уявними, вони жодним чином не стосуються процедури розгляду та подальшого винесення оскаржуваної постанови R338606 від 06.02.2026, адже матеріали судової справи не містять жодних доказів на підтвердження порушення порядку чи то процедури, передбаченої для розгляду уповноваженою на те особою відповідної постанови, за такого твердження сторони позивача є необґрунтованими та безпідставними, а також такими, що побудовані на спотворенні змісту наявних у справі письмових доказів (додатків) та діючого законодавства, а тому не заслуговують на увагу суду. 
В судовому засіданні позивач підтримав вимоги заяви, суду пояснив, що безпідставно був оголошений відповідачем в розшук, в зв`язку з чим і прибув до приміщення Центарльного РТЦК зранку 06 лютого 2026 року. Після того , як він пояснив все співробітнитку та показав підтверджуючи документи щодо проходження своєчасного ВЛК, йому пояснили, що мабуть то був технічний збій і для того, щоб розібратися, йому потрібно надати свою згоду через систему Резерв+. Він зробив те, що йому показав співробітник ТЦК, після чого йому сказали, що вони з`ясують це питання. і відпустили. Вже ввечері з його додатку "Резерв+" зникла позначка, що він перебуває в розшуку, отже він вважав, що проблему вирішено. Лише після накладення арешту державним виконавцем він дізнався, що на нього був накладений адімінестапртвиний штраф за ніби-то порушень правил мобілізайційного обліку. Але при спілкуванні в РТЦК йому ніхто навіть не повідомляв і не роз`яснював, що вирішується питання про притягнення його до адміністративної відповідальності, адже він пред`явиви всі документи і співробітники начеб-то погодилися з ним, що він нічого не порушував, жодних роз`яснень щодо накладення адміністративного штрафу йому надано не було і від нього не вимагалося.
Щодо начеб-то подання ним 02.01.2026 року заяви на проходження ВЛК – то він взагалі не розуміє звідки взялася така заява- адже, він 02.01.2026 року намагався лише оновити додаток «Резерв+» для того, щоб з нового року оновилося бронювання і він міг спокійно пред`являти застосунок при переврці документів. Є абсолютно нелогічним його намагання повторно пройти ВЛК через півтора місяці, як-то стверджує відповдіач, адже нічогов стані його здоров`я не змінилося, він вчасно все пройшов, надав відповідні дані – отже жодної необхідності в такому повторному проходженні ВЛК не було. Зазаначає, що такої заяви непідписував кваліфікованим електронним підписом, як-то зазначає відповдіач, яким чином сформувався той запит – він не може пояснити, адже просто багаторазово намагався оновити застосунок, нічого іншого. Не отримував він і направлення, принаймні жодного окремого повідомлення в застосунку про необхідність пройти ВЛК 05.01.2026 року також не отримував.
Представник відповдіача в судовому засіданні просив відмовити у позові з викладених у відзиві підстав. Суду пояснив , що 02.01.2026 ркоу позивач самостійно створив запит на проходження ВЛК через свій кабінет в/о в мобільному застосунку Резерв+, того ж дня отримав Направлення на проходження ВЛК, де було зазначено, що 05.01.2026 ркоу він повинен прибути до медичного закладу і протягом 4 дні розпочату процедуру проходження . Проте, позивач так і не пройщов ВЛК згідно отриманого направлення. Отже, жодним чином не є обов`язком ТЦК перевіряти мотиви особи, яка самостійно виявила бажання повторно пройти ВЛК – ТЦК виконало свій обов`язок і на запит військовозобов`язаного видало Направлення ВЛК- яке є обов`язковим до виконання. Отже, притягнення відповдіача до адміністративної відповідальності є цілком законним .
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданням адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши аргументи сторін наведені ними в позові та відзиві, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.
Начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 була винесена постанова R338606 від 06.02.2026року, якою ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням штрафу у сумі 17 000 грн.
Як зазначено у постанові, за результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації ЄДРПВОР, встановлено , що ОСОБА_1 не пройшов(відмовивися) від проходження ВЛК ( п.2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких Законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та та поліційських на соціальний захист»), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Також в постанові зазначено наступне : Дата надходження від особи заяви, в якій вона зазначає, що е оспорює допущене правопорушення та згодна на притягнення її дло адімністартивної відповідальності за її відсутності – 06.02.2026, спосіб надходження – через електронний кабінет військовозобов`язаного.
Як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2026 через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, шляхом використання мобільного застосунку «Резерв+», позивач направив до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому перебуває на обліку, заяву, в якій повідомив, що ним допущено порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме не пройшов (відмовився проходити) ВЛК, чим порушив вимоги зазначеного законодавства, відповідальність за що передбачена ст. 210-1 КУпАП. Зазначив, що не оспорює допущене порушення, надає згоду на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності
Як вбачається з мобільного застосунку Резерв + позивача, який був оглянутий судом в судовому засіданні, зранку 02.01.2026 року ОСОБА_1 , напрвалялися числення запити на отримання інформації ( як пояснили сторони –можливо, на оновлення даних). Потім в 17.08 годин – направлено запит на проходження ВЛК, вже о 18.09. сформовано направлення на проходження ВЛК. Як до. Так і після цих двох дій, продовжувалия формуватися запити на отримання інформації – ні позивач, ні представник відповдічаа чітко нен змогли пояснити – що то за запити.
05.02.2026 року позивач був оголошений в розшук, а вже 06.02.2026 року було сформовано ним заяву про визнання вини, а вже об 11.00 годин – була сформована оскаржувана постанова – яка у застосунку Резерв + виглядала як повідомлення про сплату штрафу. О 13.10 годин того ж дня – з`явилося повідомлення про зняття з рошкуку позиваач.
Згідно Довідки ВЛК від 1.11.2025 року солдат запасу ОСОБА_1 , який перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнаний придатним до військової служби, вдіагноз –Здоровий.
Згідно витягу з застосунку Резерв+ ОСОБА_1 , - присутні дані про проходження ним ВЛК 14.11.2025 року та про наявність відстроки (бронювання) – з 25.11.2025 по 25.11.2026 року.
Так, засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного та резервіста ІНФОРМАЦІЯ_4 за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було сформоване направлення на військово лікарську комісію для проходження медичного огляду в електронній формі від 02.01.2026 № 6308592, із зазначенням інформації згідно з вимогами законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строком початку та завершення медичного огляду, а саме, що початок медичного огляду 05.01.2026 та не може перевищувати 4 днів, а за необхідності направлення на додаткові лабораторні та інструментальні дослідження для отримання повної та об`єктивної інформації про стан здоров`я, загальний строк медичного огляду не може перевищувати 14 днів . Відповідне направлення 02.01.2026 було надіслано в електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста, належний позивачу,о 18.09 год 02.01.2026 року.
Як ствердджує позивач, він не бачив цього направлення серед великої кількості повідомлень в застсоунку в той день, до того ж і не уявляв, що таке може бути направлене.
Як стверджує відповідач ОСОБА_1 самостійно виявив бажання пройти медичний огляд ВЛК, подав 02.01.2026 року відповідний запит для отримання направлення, а відповідачем, у зв`язку з виявленим бажанням, було прийнято рішення направити позивача на проходження медичного огляду ВЛК. 
На підтвердження такого твердження відповдіачем надано витяг з АІТС «Оберіг» розділ Історія направлення на ВЛК , відповідно до відомостей якого ззаначено про наявність 05.01.2026 року направлення напроходження ВЛк на загальних умовах- «автоматично за запистом особи 02.01.2026)- і що саном на 05.02.2026 року ВЛК не пройдено.
Також міститься відмітка про проходження ОСОБА_1 ВЛК за направленням «користувача Оберіг» 13.11.2025 року.
Як зазначає відповідач у своєму відзиві, такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відповідно до п. 3 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є Додатком №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (далі Порядок № 1487), призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення. 
Разом з тим, жодного посилання на те, що ОСОБА_1 порушено ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме не проходження ВЛК згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 – оскаржувана постанова не містить.
В цій постанові зазначено, що  ОСОБА_1 не пройшов (відмовивися) від проходження ВЛК ( п.2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких Законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та та поліційських на соціальний захист»), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Згідно пункту 2 розділу II. Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» - встановлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно з частиною першою статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1,211(крімправопорушень,вчинених військовозобов`язанимичи резервістами,які перебуваютьу запасіСлужби безпекиУкраїни абоСлужби зовнішньоїрозвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, а аткож вина особи. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. 
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ізчастиною першоюстатті 283КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення,орган (посадова особа)виносить постанову по справі.Постанова виконавчого органу сільської,селищної,міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова Повинна містити: найменування органу (прізвище,ім`я та по батькові,посада посадової особи),який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу,стосовно якої розглядається справа(прізвище,ім`я та по батькові(за наявності),дата народження,місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта,що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;  прийняте у справі рішення.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Також, частиною першою статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно із статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Позивач не визнає вчинення ним адміністративного правопорушення, а тому вказані обставини відповідно до частини другої статті 77 КАС України зобов`язують відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення.
Стаття 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Відповідно до частини першої статті 210-1КУпАП порушення законодавства про оборону,мобілізаційну підготовку та мобілізацію- тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із частиною третьою статті 210-1КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зазначена норма є бланкетною, тобто при її застосуванні необхідно застосовувати законодавчі акти, які визначають, зокрема, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.
24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану»Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні постановлено ввести воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан в Україні було неодноразово продовжено і він діє і на теперішній час.
З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 запроваджено загальну мобілізацію.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», організація медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів визначається порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ № 560 від 18.05.2024 (далі – Порядок № 560).
Абзацом 3 п. 63 Порядку № 560, військовозобов`язані, у яких строк дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не завершився, на медичний огляд не направляються, крім випадків, коли військовозобов`язані приймаються на військову службу за контрактом, або були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю), або самостійно виявили бажання пройти медичний огляд. 
Пунктом 3.8 глави3 розділу I Положення про військово лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом МОУ від 14.08.2008 № 402 визначено, що постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про придатність військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду.
Пунктом 74-3 Порядку № 560 визначено,що у разі коли військовозобов`язані та резервісти самостійно виявили бажання пройти медичний огляд, вони можуть подати запит засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного та резервіста.
За наявності підстав для проходження медичного огляду направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в електронній формі формується з використанням відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, протягом одного календарного дня з дня подання військовозобов`язаним або резервістом такого запиту.
Сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів направлення надсилається до електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного та резервіста.
Сформоване на запит військовозобов`язаного або резервіста направлення на військово- -лікарську комісію для проходження медичного огляду вважається отриманим таким військовозобов`язаним або резервістом у день надсилання цього направлення в електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста.
У сформованому направленні на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду зазначаються інформація згідно з вимогами законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Отже, наведені положення законодавства не передбачають автоматичного формування направлення за запитом особи – а лише за наявності підстав для проходження медичного огляду. 
Відповідачем не зазначено жодних підстав, які б містилися в запиті (не заначено про таке, не дадано роздруківки самого запиту) для проходження ОСОБА_1 медичного огляду – адже жодного законодавчо визначеного обов`язку щодо проходження ним, як заброньованою особою з діючим ще 10 місяців наперед висновком ВЛК (до того ж з визначенням як абсолютно придатного до військової служби) у нього не було.
Безпідставне непроходження/відмова від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби є порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Дії особи щодо відмови від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, яка, як вже зазначалося вище є бланкетною.
Проте, відповідачем при притягненні позивача до адімністративної відповідальності за цією статтею КУпАП неправильно кваліфіковані дії ОСОБА_1 – а саме щодо порушення п.2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» - положення якого взагалі на позивача не розповсюджуються – що є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Відповідно ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Отже, наявність вини особи є необхідною обов`язковою частиною складу адімінстративного правопорушення .
Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поміж іншого, і чи винна дана особа в його вчиненні.
У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, це є підставою для закриття провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).
Суд приходить до висновку, що в матеріалах адміністративної справи наявна достатня кількість доказів, які у своїй сукупності підтверджують відсутність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 210-1 КУпАП.
Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи викладене, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення, зокрема порушення позивачем вимог частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та як наслідок вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а тому наявні підстави для задоволення позову.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З наявної в матеріалах справи квитанції вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1331, 20 грн як за позов немайнового характеру, хоча належало сплатити 665,6 грн
Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень –відповдіача по справі на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 665,6 грн.
У той же час, суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17 дійшла до висновку, що особи, стосовно яких ухвалено судове рішення про накладення адміністративного стягнення, є платниками судового збору. У випадку незгоди із судовим рішенням про накладення адміністративного стягнення, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, учасники справи вправі оскаржити його в апеляційному порядку і Закон № 3674-VI винятків чи застережень щодо сплати судового збору за оскарження таких судових рішень не містить.
Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.
Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Тобто, Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що за подання адміністративного позову на постанову по справі про адміністративне правопорушення особа, яка подає такий позов, має сплатити судовий збір. Розмір судового збору за подання адміністративного позову на постанову по справі про адміністративне правопорушення на день звернення до суду становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на момент звернення позивача до суду дорівнює 665 грн. 60 коп.
Таким чином, ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі, що є більшим, ніж вимагають приписи законодавства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 підлягає поверненню 665 грн. 60 коп. надміру сплаченого судового збору.
Керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 139, 241-246, 271, 272, 286, 297 КАС України, суд
Ухвалив :
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити .
Скасувати постанову №R338606 від 06.02.2026 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Миколаїв Волковим А.І., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення за фактом вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ,  правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Стягнути на користь ОСОБА_1 з бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_6 судовий збір у розмірі  665,60 грн.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 665 грн. 60 коп. надміру сплаченого судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції 2.613386305.1 від 10.04.2026.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а учасниками справи, яким повне рішення не було вручене у день його проголошення, у той же строк з дня його вручення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Гуденко О.А.