ЄУН 932/12365/25
 
Провадження № 2/932/4010/25
 
Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 червня 2026 року Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого – судді Петуніна І. В.,
за участю секретаря – Щербаченко А. В.
позивач: ТОВ «Юніт Капітал»,
представник позивача: Тараненко А. І., Кукса К. О.
відповідач: ОСОБА_1 
представник відповідача: адвокат Васильченко Г.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що 29.12.2023 між ТОВ «Авентус Україна» (надалі – Первісний кредитор, Кредитодавець) та відповідач укладено кредитний договір № 7424183 (далі – Кредитний договір) на суму 16200,00 грн.
На виконання умов Кредитного договору, 29.12.2023 Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № НОМЕР_1 (далі – платіжна картка) відповідача, що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію Первісного кредитора. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі.
Згідно з умовами Кредитного договору відповідач зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному Кредитним договором. Незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку та не повертала наданий кредит в строки та обсязі, передбачені Кредитним договором.
23.10.2024 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» уклали Договір факторингу №23.10/24-Ф згідно умов якого право вимоги перейшло до останнього.
Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №23.10/24-Ф від 23.10.2024 та платіжною інструкцією №166 від 30 жовтня 2024, яка свідчить про виконання Фактором своїх обов`язків за вищевказаним Договором факторингу.
20.01.2025 ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу № 20/01/2025-01 згідно умов якого, Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором.
Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Прав Вимоги за Договором факторингу № 20/01/2025-01 від 20.01.2025 та платіжними інструкціями №213 від 20.01.2025 та №253 від 10.02.2025 , яка свідчить про виконання Фактором своїх обов`язків за вищевказаним Договором факторингу.
Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, з врахуванням заяви про зменьшення позовних вимог від 04.12.2025, за Кредитним договором, становить – 23008,06 грн, яку просить стягнути з відповідача на свою користь.
Представником відповідача надано відзив на позов, де вона заперечує проти позову, обґрунтовуючи наступним. Відповідач сплатила вже 33889,57 грн + Позивач просить суд стягнути 32304,06 грн, тобто кредитор за кредит в сумі 16200,00 грн просить стягнути 66193,63 грн, що перевищує тіло кредиту в 4 рази. Вважає, що такий розмір нарахованих процентів Позивачем є несправедливим, неспівмірним та таким, що порушує права Відповідача.
Вважає, що нарахована сума по відсоткам за користування кредитом не відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків, порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є Відповідач як споживач, тим самим порушує її права споживача, тому вимога Позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання.
Відповідно до п. 1.5.1 Договору № 7424183 від 29.12.2023 про надання споживчого кредиту стандартна процентна ставка становить 2,20% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору. Проте, вважає, що даний пункт суперечить вимогам Закону України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023.
А так як відповідачем сплачено на користь Первісного кредитора ТОВ «Авентус» кошти у розмірі 33889,57 грн (станом на 20.04.2024 борг становив 28789,78 грн), вважає, що відповідачем погашено борг перед Первісним кредитором, відповідно й перед позивачем у повному обсязі.
Враховуючи викладене, у позові просить відмовити.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи
Учасники справи до судового засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.
Позивач у позові зазначив про розгляд справи без його участі.
Позивачем надана відповідь на відзив, а відповідачем заперечення (на відповідь на відзив).
Позивачем заявлено клопотання про витребування відомостей в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про зарахування кредитних коштів відповідачу. Суд вважає, що це клопотання не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем у відзиві не заперечується отримання кредиту.
Інших заяв (клопотань) в порядку ст. 222 ЦПК України, учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.
ІІІ. Процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 22.09.2025 відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 09.12.2026.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Судом встановлено, що 29.12.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідач укладено Кредитний договір № 7424183 на суму 16200,00 грн з фіксованою процентною ставкою 0,88% в день до 18.01.2024 та 2,20% в день строком на 360 днів (п.п. 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2 Кредитного договору № 7424183 від 29.12.2023).
23.10.2024 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» уклали Договір факторингу №23.10/24-Ф згідно умов якого право вимоги перейшло до останнього.
Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №23.10/24-Ф від 23.10.2024 та платіжною інструкцією №166 від 30 жовтня 2024, яка свідчить про виконання Фактором своїх обов`язків за вищевказаним Договором факторингу.
20.01.2025 ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу № 20/01/2025-01 згідно умов якого, Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором.
Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Прав Вимоги за Договором факторингу № 20/01/2025-01 від 20.01.2025 та платіжними інструкціями №213 від 20.01.2025 та №253 від 10.02.2025 , яка свідчить про виконання Фактором своїх обов`язків за вищевказаним Договором факторингу.
За наданим позивачем розрахунком заборгованості, відповідачем сплачено на виконання Кредитного договору № 7424183 від 29.12.2023 грошових коштів на суму 33889,57 грн.
V. Оцінка суду
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, підписанням договорів сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.
Як унормоване в ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зміст статей 610, 612 ЦК України, регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Суд вважає, що між відповідачем та первісним кредитором був укладений Кредитний договір в електронній формі на споживчі цілі, що підтверджується матеріалами справи та наданими доказами.
Суд не погоджується з наведеним позивачем розрахунком заборгованості з наступних підстав.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2,5 %; протягом наступних 120 днів – 1,5 %.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Спірний договір був укладений 29.12.2023, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», отже, денна процентна ставка у відповідності до ч. 5 ст. 8 цього Закону, не може перевищувати 1 %.
З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, беручи до уваги, що відповідач порушила умови укладеного договору, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашала кредит, проценти за користування ним, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати кредитні кошти, відсотки, а тому суд, враховуючи вимоги ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 15182,08 грн з наступного розрахунку.
За змістом п. 3.1 Кредитного договору № 7424183 від 29.12.2023, база для розрахунків процентів – залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня.
Отже: за період з 29.12.2023 по 17.01.2024, що складає 20 днів сума відсотків становить 2851,20 грн (16200 грн х 0,88% х 20 днів); за період з 19.01.2024 по 06.02.2024, що складає 19 днів сума відсотків становить 3078,00 грн (16200 грн х 1,00% х 19 днів); за період з 07.02.2024 по 25.02.2024, що складає 19 днів сума відсотків становить 3010,36 грн (15843,60 грн х 1,00% х 19 днів); за період з 26.02.2024 по 03.06.2024, що складає 159 днів сума відсотків становить 24637,05 грн (15495,04 грн х 1,00% х 159 днів). Загальна сума нарахованих відсотків складає 33576,61 грн (2851,20 + 3078 + 3010,36 + 24637,05). 
Таким чином, стягненню підлягає сума 15182,08 грн (33576,61 + 15495,04 – 33889,08), де 15495,04 грн – основний борг по кредиту, 33889,08 грн – сума грошових коштів, сплачених відповідачем.
При цьому, база нарахування відсотків, періоди їх нарахування, основний борг по кредиту та сума сплачених коштів відповідачем взяті судом з розрахунку заборгованості позивача.
Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при пред`явленні позову сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн. Оскільки судом вимоги позивача задовольняються частково, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1593,68 грн.
Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 7000,00 грн.
Виконання договору від 10.02.2025 з боку Адвокатського бюро «Тараненко та партнери» підтверджується Додатковою угодою від 10.02.2025, Актом прийому-передачі наданих послуг від 10.02.2025.
При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи викладене, ціну позову, його часткове задоволення, кількість судових засідань, суд вважає обґрунтованими витратами на правничу допомогу по цій справі у сумі 2500 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 76, 77, 81, 137, 141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», код ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження за адресою: вул. Рогнідинська, 4, літера А, офіс 10, м. Київ, 01024 до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 7424183 від 29.12.2023 в сумі 15182,08 грн, судовий збір у сумі 1593,68 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 2500 грн, всього 19275 (дев`ятнадцять тисяч двісті сімдесят п`ять),76 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне рішення суду складене 24.06.2026.

Суддя І. В. Петунін