ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 р. 	Справа № 520/27808/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Семененко М.О. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О.) від 24.02.2026 по справі № 520/27808/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України щодо безпідставного ігнорування звернення ОСОБА_1 для реєстрації його звернення про розгляд його кандидатури для подання у списки для виплати одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України - військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану";
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) зареєструвати звернення ОСОБА_1 про розгляд його кандидатури для подання його у списки для виплати одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану";
- зобов`язати відповідача (код ЄДРПОУ 45144484), належним чином розглянути та винести відповідне рішення щодо призначення позивачу виплати одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану";
- допустити негайне виконання рішення суду за цим адміністративним позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 про подання його кандидатури у списки для виплати одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України - військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану".
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України зареєструвати та розглянути рапорт ОСОБА_1 про подання його кандидатури у списки для виплати одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" та прийняти відповідне рішення про задоволення чи відмову у задоволенні рапорту.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції військової частини, зокрема, функції щодо призначення та нарахування грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану". Враховуючи, що відповідачем не було вирішено питання у встановленому законом порядку щодо наявності або відсутності підстав для нарахування позивачу та виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", а суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, суд вважає вимоги в цій частині передчасними.
22.07.2025 на адресу відповідача надійшов адвокатський запит адвоката ЮРЧЕНКА Володимира Григоровича від 21.07.2025 № 21-01/07-25 (зареєстрований 22.07.2025 № 12323-25-Вх/1), згідно якого останній просив надати інформацію, належним чином засвідчені копії документів, роз`яснення та відомості стосовно звернення ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень. Листом військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону) від 25.07.2025 № 02.9/14118-25-Вих зазначено, що відповідно до умов Постанови, право на отримання Винагороди мають особи рядового, сержантського і старшинського складу Державної прикордонної служби України, які на момент набрання чинності цією Постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, тобто у період з 24.02.2022 до 13.02.2025. ОСОБА_1 призваний на військову службу у грудні 2021 року. Враховуючи те, що на момент надходження звернення позивача представника позивач не мав статусу діючого військовослужбовця, а також не мав права на отримання одноразової грошової винагороди згідно умов визначених в редакції Постанови 153 на момент спірних правовідносин (06.06.2025), оскільки був призваний на строкову військову службу 15.12.2021, тобто до моменту внесення відповідних змін та не набув права на отримання відповідних виплат.
Крім того, відповідач вказує, що відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Так позивач був звільнений з військової служби 11.08.2025, а фактично звернувся до суду 16.10.2025. Вказані обставини можуть свідчити про обґрунтованість рішення відповідача та пропуску строку для звернення до суду зі сторони позивача.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти її задоволення заперечував та просив відмовити. Вказує, що 06.06.2022 уклав контракт у ІНФОРМАЦІЯ_1 про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу строком на три роки з 06.06.2022 по 05.06.2025. Тобто виникли нові правовідносини з 06.06.2022 та свідчить про укладання контракту в період дії воєнного стану та підтверджує факт прийняття позивача на військову службу за нових обставин, які повністю відповідають критеріям Постанови №153 від 11.02.2025. Щодо пропуску строку зазначив, що скаржник не видав відповідного письмового рішення щодо рапорту на виплату ОГВ. Перебіг тримісячного строку звернення до суду, передбаченого ст. 233 КЗпП України починає діяти з 25.07.2025 - з моменту отримання офіційної відповіді щодо прийнятого рішення.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призваний на військову службу у 2021 року ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить військовий квиток серії НОМЕР_4 , виданий 14.12.2021.
Як стверджує позивач, ОСОБА_1 під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернувся до свого безпосереднього командування для реєстрації його звернення про розгляд його кандидатури для подання у списки про виплату одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", однак, отримав відмову в усній формі.
21.07.2025 адвокатом Юрченко Володимиром Григоровичем подано до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України адвокатський запит в інтересах ОСОБА_1 за № 21-01/07-25 щодо надання інформації та відомостей про розгляд звернення ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень.
Листом від 25.07.2025 № 02.9/14118-25-Вих на вищевказаний адвокатський запит надано відповідь Військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, якою повідомлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" право на отримання винагороди мають особи рядового, сержантського і старшинського складу Державної прикордонної служби України, які на момент набрання чинності цією Постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, тобто у період з 24.02.2022 до 13.02.2025. ОСОБА_1 призваний на військову службу у грудні 2021 року.
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, що виразилась у не реєстрації звернення ОСОБА_1 про розгляд його кандидатури для подання у списки для виплати одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі Постанови КМУ від 11.02.2025 № 153, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату звернення до суду, рішення за результатами розгляду рапорту позивача про виплату спірної допомоги відсутнє, відтак суд вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність.
Ураховуючи встановлені судом обставини суд вважав за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби зареєструвати та розглянути рапорт ОСОБА_1 про подання його кандидатури у списки для виплати одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" та прийняти відповідне рішення про задоволення чи відмову у задоволенні рапорту.
Відмовляючи в частині вимог, суд виходив з того, що відповідачем не було вирішено питання у встановленому законом порядку щодо наявності або відсутності підстав для нарахування позивачу та виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", а суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, суд вважає вимоги в цій частині передчасними.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині, з огляду на наступне.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Частиною 1 ст. 9 Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно п. 2, п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану”, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та триває на дату розгляду даної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
11.02.2025 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", яка набрала чинності 13.02.2025 (далі - Постанова № 153).
Згідно положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153, Кабінет Міністрів України постановив погодитися з пропозицією Міністерства оборони стосовно реалізації протягом двох років з дня, що настає за днем набрання чинності цією постановою, експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану (далі експериментальний проект) (пункт 1 Постанови № 153).
Підпунктом 1 п. 3 постанови КМУ № 153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Відповідно до п. 4 постанови КМУ № 153 в редакції станом на 08.04.2025 установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
В подальшому, 07.08.2025 до Постанови № 153 внесено зміни згідно Постанови КМУ № 942 від 30.07.2025, та викладено пункт 4 в наступній редакції:
"Установити, що:
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання."
З аналізу вищевказаної постанови встановлено, що нею не передбачено обов`язкової умови звернення військовослужбовця з рапортом. 
При цьому, за обставинами даної справи, та враховуючи межі апеляційного перегляду, в частині задоволених вимог, адже позивачем рішення суду в частині відмови не оскаржується, колегія суддів зазначає наступне.
З метою встановлення всіх фактичних обставин у справі та перевірки правомірності прийнятого рішення судом першої інстанції, колегія суддів ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2026 витребувала інформацію у сторін щодо обставин звернення ОСОБА_1 до відповідача.
ОСОБА_1 надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що приблизно у середині травня 2025 року відділ кадрів та офіцер (ПІБ не знає, оскільки керівництво та службові особи змінювалися часто, а він був постійно на бойових завданнях) довели йому особисто в телефонному дзвінку, що відповідно до Постанови КМУ № 153 будуть формувати документи для виплати 1 мільйону гривень за безпосередню участь у бойових діях та необхідно допомогти посадовим особам щодо збору документів про дні, коли брали безпосередню участь в бойових діях, оскільки в них щось не сходилося і не записали участь його в бойових діях . Журнал бойових дій перебував у керівництва військової частини на прифронтовій території у штабі (місце дислокації у прифронтовій зоні), де він на той момент перебував та брав безпосередню участь в бойових діях. Після того, як довели до них інформацію, він особисто та зі своїми побратимами переглядали журнали бойових дій та заповнив таблицю у формі мікрософт ексель. У відділі кадрів мені повідомили, що потрібно у таблиці мікрософт ексель (яку вони надали для заповнення у комп`ютері) заповнити дати, коли він брав безпосередню участь в бойових діях, для того аби посадовим особам військової частини НОМЕР_1 було швидше зробити витяги з журналу бойових дій щодо кожного військовослужбовця, оскільки всі записи щодо участі в бойових діях у військовій частині НОМЕР_1 велися у паперовому форматі, а не у електронному, що важко ідентифікувати щодо кожного військовослужбовця. Журнал бойових дій був у прифронтовій території у штабі. 
В кінці травня керівництво в/ч НОМЕР_1 повідомило, що фінансова служба формує списки на виплату 1 мільйону гривень. Військова частина не заперечує факту його усного звернення щодо виплати 1 мільйону гривень. Офіційного рішення комісії щодо відмови у виплаті 1 мільйону йому надано не було. 
Також повідомив, що він повністю відповідає всім критеріям для отримання виплати в розмірі 1 мільйон гривень, адже:
- 06.06.2022 він уклав контракт про проходження громадянами України служби у ДПСУ на посадах осіб сержантського і старшинського складу строком на 3 роки з 06.06.2022 по 05.06.2025;
- був прийнятий на військову службу у віці до 25 років - дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- брав безпосередню участь в бойових діях більше 6 місяців. Звертався із заявою до НОМЕР_5 прикордонного загону ДПСУ, де повідомили, що до відповідальності не притягувався, безпосередня участь у бойових діях 173 днів, без врахування безпосередньої участі в бойових діях у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 напрямок, де перебував на території рф до 15.02.2025 та після) - лист відповідь від військової частини НОМЕР_6 від 22.05.2026.-
- не притягувався до адміністративної, кримінальної та дисциплінарної відповідальності;
- 18 квітня 2025 року одержав вибухову травму під час виконання бойового завдання - довідка про обставини травми від 26.04.2025.
Крім того в додаткових поясненнях вказав, що доцільно було б вийти за межі позовних вимог і зобов`язати військову частину НОМЕР_7 виплатити йому 1 мільйон гривень передбачений Постановою КМУ №153.
На виконання вимог ухвали, Військова частина НОМЕР_1 надала до суду клопотання про долучення доказів, в яких зазначила, що до моменту подачі відповідної позовної заяви позивач не звертався встановленим порядком з рапортом до відповідача про розгляд його кандидатури для подання у списки про виплату одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, поряд з цим було подано адвокатський запит його представником. Після ухвалення судового рішення судом першої інстанції позивачем було подано два звернення - копії звернень та відповіді долучено до клопотання: заява ОСОБА_1 від 11.03.2026 зареєстрована 11.03.2026 за № С-584 на 4 арк.; копія листа військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2026 № 02.10/С-584/773 на 1 арк., копія заяви ОСОБА_1 від 12.06.2026 зареєстрована 11.06.2026 за № С-1256 на 1 арк.; заява ОСОБА_1 від 11.06.2026 на даний час перебуває на розгляді.
Отже, хоча колегія суддів й погоджується з доводами позивача про те, що звернення військовослужбовця не є обов`язковим для розгляду командиром питання щодо включення військовослужбовця до списків про виплату одноразової грошової допомоги передбаченої Постановою КМУ № 153, проте відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 160 КАС України позивач в позовній заяві зазначає зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.
Отже, зміст публічно-правового спору та спосіб захисту порушеного права визначає саме позивач. Відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Позовні вимоги є способами захисту прав позивача, порушених у конкретних публічних правовідносинах, що стали предметом судового спору.
Відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Отже, умовою виходу за межі позовних вимог (а отже і обраного позивачем способу захисту), є досягнення ефективного захисту прав особи, що узгоджується із метою адміністративного судочинства.
У цій справі, спірним було питання щодо нерозгляду відповідачем рапорту ОСОБА_1 про подання його кандидатури у списки для виплати одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України - військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану".
Звертаючись до суду, позивач ініціював цей публічно-правовий спір, який полягає у визнанні протиправною бездіяльності відповідача щодо безпідставного ігнорування звернення ОСОБА_1 для реєстрації його звернення про розгляд його кандидатури для подання у списки для виплати одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України - військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану"; зобов`язання відповідача зареєструвати звернення ОСОБА_1 про розгляд його кандидатури для подання його у списки для виплати одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану"; та зобов`язання відповідача, належним чином розглянути та винести відповідне рішення щодо призначення позивачу виплати одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану".
Суд першої інстанції, задовольняючи позов у цій частині, визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 про подання його кандидатури у списки для виплати одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України - військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану".
Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України зареєструвати та розглянути рапорт ОСОБА_1 про подання його кандидатури у списки для виплати одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" та прийняти відповідне рішення про задоволення чи відмову у задоволенні рапорту.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції виходив саме з меж заявлених позивачем вимог, застосував спосіб захисту, обраний позивачем.
У постанові від 22 лютого 2024 року у справі № 990/150/23 Велика Палата Верховного Суду в аспекті застосування частини другої статті 9 КАС України нагадала усталені підходи про те, що це право [вийти за межі позовних вимог] суд може здійснити за результатом розгляду справи за наявності на це підстав. Тобто процесуальний закон надає право (не обов`язок) суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів.
При цьому суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Інакше кажучи, суд не наділений повноваженнями змінювати предмет позову або самостійно визначати розмір грошових вимог за відсутності відповідних вимог та розрахунків з боку позивача, оскільки це суперечило б принципу диспозитивності адміністративного судочинства.
При цьому, з наданих сторонами пояснень, колегія суддів встановила, що з рапортом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не звертався, а тому з боку відповідача відсутня протиправна бездіяльність щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до вимог частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В силу частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи, що судом апеляційної інстанції не встановлено протиправної бездіяльності в діях відповідача щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 про подання його кандидатури у списки для виплати одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України - військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", а тому відсутні підстави й для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України зареєструвати та розглянути рапорт ОСОБА_1 про подання його кандидатури у списки для виплати одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" та прийняти відповідне рішення про задоволення чи відмову у задоволенні рапорту.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Стосовно доводів позивача викладених в додаткових поясненнях щодо наявності в нього права на отримання вищевказаної винагороди передбаченої Постановою КМУ №153, колегія суддів зазначає, що це не є предметом апеляційного перегляду.
Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване відповідачем рішення та відмовляючи в частині вимог виходив з того, що відповідачем не було вирішено питання у встановленому законом порядку щодо наявності або відсутності підстав для нарахування позивачу та виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", а суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, суд вважає вимоги в цій частині передчасними.
Отже, суд першої інстанції не надавав оцінки наявності у позивача права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", а вказав про її передчасність.
Однак, враховуючи, що позивачем рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, колегія суддів не надає оцінки правомірності висновків суду в цій частині.
При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися з новим позовом в цій частині.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним доказам, та не врахував, що позивачем рапорт фактично не подавався, у зв`язку з чим суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених вимог, з прийняттям нового, про відмову в задоволенні цих позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 по справі № 520/27808/25 - скасувати в частині задоволених вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 про подання його кандидатури у списки для виплати одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України - військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України зареєструвати та розглянути рапорт ОСОБА_1 про подання його кандидатури у списки для виплати одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" та прийняти відповідне рішення про задоволення чи відмову у задоволенні рапорту, прийнявши в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 по справі № 520/27808/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   З.Г. Подобайло