ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2026 р.	м. Харків	Справа №922/314/26	

Господарський суд Харківської області у складі судді Добрелі Н.С. 
за участю секретаря судового засідання Хруслової А.К.
розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом 	Дочірнього підприємства Державної компанії "УКРСПЕЦЕКСПОРТ" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "СПЕЦТЕХНОЕКСПОРТ" 	
до	Державного підприємства "ХАРКІВСЬКЕ КОНСТРУКТОРСЬКЕ БЮРО З МАШИНОБУДУВАННЯ ІМЕНІ О.О. МОРОЗОВА" 	
про 	стягнення коштів	

за участю представників: 
позивача – Морозов Д.М.
відповідача – Степанишена А.В. 

ВСТАНОВИВ:

ДП ДГЗП "СПЕЦТЕХНОЕКСПОРТ" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ДП "ХКБМ", в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 244.143,68 грн основної заборгованості, 12.712,90 дол. США основної заборгованості, вираженої в іноземній валюті доларах США, еквівалент яких, станом на 30.01.2026 за офіційним курсом Національного банку України, становить 544.726,15 грн; 44 434,15 грн пені за порушення відповідачем умов та термінів перерахування грошових коштів; 2.313,75 дол. США пені за порушення відповідачем умов та термінів перерахування грошових коштів, виражених в іноземній валюті доларах США, еквівалент яких, станом на 30.01.2026 за офіційним курсом Національного банку України, становить 99.140,25 грн; 32.969,43 грн 3% річних; 1.716,76 дол. США 3% річних, еквівалент яких, станом на 30.01.2026 за офіційним курсом Національного банку України, становить 73.560,25грн; 161.635,01 грн інфляційних втрат. Також просить суд зазначити в рішенні про нарахування 3% річних на суму основної заборгованості вираженої в національній та іноземній валютах, з 31.01.2026 та до моменту повного погашення відповідачем судового рішення.
Фактичними підставами позову є невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань у частині відшкодування витрат, які здійснив позивач, за Договором комісії.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.02.2026 у справі №922/314/26 позовну заяву ДП ДГЗП "СПЕЦТЕХНОЕКСПОРТ" залишено без руху.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.02.2026 відкрито загальне позовне провадження у справі №922/314/26.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.03.2026 у справі №922/314/26 продовжений строк підготовчого провадження на 30 днів.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.03.2026 у справі №922/314/26 поновлено ДП ДГЗП "СПЕЦТЕХНОЕКСПОРТ" строк на подачу доказів та долучено їх до матеріалів справи.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.03.2026 закрито підготовче провадження у справі №922/314/26 та призначено розгляд справи по суті.
У судовому засіданні по суті 19.05.2026 у справі №922/314/26 була оголошена перерва на 26.05.2026 о 13:00 год.
В судовому засіданні по суті 26.05.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, які наведені ним у позовній заяві та відповіді на відзив.
Присутній у судовому засіданні по суті 26.05.2026 представник відповідача проти позову заперечував, вважав його передчасним та просив суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та запереченнях.
В судовому засіданні по суті 26.05.2026 у справі №922/314/26 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до статті 219 ГПК України відклав ухвалення та проголошення рішення на 27.05.2026 о 14:00 год.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Заслухавши вступне слово учасників справи, перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд установив наступне.
Як зазначає позивач, між ДП "ХКБМ" як комітентом та ДП ДГЗП "СПЕЦТЕХНОЕКСПОРТ" як комісіонером був укладений Договір комісії від 13.03.2018 №STE-2-68-Д/К-18/0-2-ХКБМ (далі – Договір). Згідно з його умовами комітент доручив комісіонеру, а комісіонер бере на себе зобов`язання за комісійну плату укласти на умовах даного Договору, від свого імені, в інтересах і за рахунок комітента зовнішньоекономічний контракт (далі - контракт), з нерезидентом, іменований надалі продавець, на постачання засобів військового радіозв`язку (вироби), зазначених у Додатку №1 до даного Договору, відповідно до кількості, якості, строків та за ціною згідно з умовами даного Договору, якщо інше не обумовлено Додатковими угодами до даного Договору. Комітент зобов`язується прийняти та оплатити вироби згідно з умовами даного Договору.
Згідно з пунктом 2.1. Договору номенклатура та кількість виробів наводиться у Додатку №1, що є невід`ємною частиною даного Договору.
Умовами підпунктів 3.1.3., 3.1.4., 3.1.6. пункту 3.1. Договору комісіонер у відповідності до даного Договору зобов`язується:
- передати комітенту наступні документи, зокрема, звіт комісіонера та податкові накладні на суму комісійної плати відповідно до діючого податкового законодавства;
- за дорученням та за рахунок комітента організувати митне оформлення та декларування виробів. При цьому комітент зобов`язаний компенсувати комісіонеру всі витрати, пов`язані з митним оформленням виробів, митними зборами й процедурами, оплатою мита та податків або укласти окремий договір про надання послуг по митному оформленню та декларуванню виробів по даному Договору;
- надати комітенту звіт комісіонера за даним Договором відповідно до пункту 6.7. даного Договору.
У відповідності до підпунктів 3.2.3., 3.2.6. пункту 3.2. Договору комітент у відповідності до даного Договору зобов`язується: 
- відшкодувати комісіонеру витрати, які здійснив комісіонер в забезпечення виконання доручень комітента по даному Договору, в т.ч.: витрати на закупівлю валютних коштів для перерахування продавцю; банківські витрати; витрати на оформлення відповідних дозволів державних органів по даному Договору; витрати на митне оформлення та декларування виробів по Договору; витрати, пов`язані з послугами митних терміналів; витрати на розвантаження/завантаження виробів; інші витрати за погодженням сторін, що пов`язано з виконанням доручень комітента та виконанням даного Договору;
- сплатити комісіонеру комісійну плату та оплатити вироби на умовах, визначених розділом 6 цього Договору.
Пунктом 5.1. Договору передбачено, що ціна на вироби, що імпортуються комітентом, зазначена в Додатку №1 до даного Договору, встановлюється в дол. США на умовах СІР – термінал міжнародного аеропорту «Харків» згідно з ІНКОТЕРМС-2010». Загальна вартість виробів по даному Договору на дату його підписання становить 332.390,00 доларів США.
Вартість виробів, що вказана у Додатку №1 до даного Договору, не включає в себе податки, збори та мита, що виникають на території України та пов`язані з імпортом виробів в Україну, вартість митного оформлення та дозвільних документів, оформлених уповноваженими державними органами України та необхідних для імпорту виробів в Україну, витрати на відрядження представників комісіонера до країни продавця (пункт 5.2. Договору).
Відповідно до пункту 6.1. Договору платежі по даному Договору здійснюються в національній валюті України шляхом прямого банківського переказу комітентом на рахунок комісіонера. Комітент забезпечує комісіонера необхідними коштами в національній валюті України за курсом Українського міжбанківського валютного ринку, що діє на дату здійснення комітентом платежу, з урахуванням банківських витрат та інших обов`язкових платежів (пенсійний збір) та податків для здійснення розрахунків з постачальником та оплати комісіонером витрат, пов`язаних з виконанням доручень комітента по даного Договору.
Платежі по даному Договору здійснюються комітентом на підставі рахунку-фактури комісіонера, направленого комітенту, протягом двох днів з дати отримання комітентом такого рахунку-фактури (пункт 6.3. Договору).
Згідно з пунктом 6.4. Договору за виконання доручень комітента по Договору комітент перераховує комісіонеру комісійну плату, яка встановлена в розмірі 3,6% від загальної вартості виробів по Договору, та становить 11.966,04 доларів США, в т.ч. 20% ПДВ – 2.393,20 доларів США.
Умовами пункту 6.7. Договору передбачено, що комісіонер надає комітенту звіт комісіонера за виконані послуги із всіма підтверджуючими документами (копіями платіжних доручень) протягом десяти днів з дня отримання коштів від комітента. Звіт комісіонера є первинним документом в рамках виконання договорів комісії (стаття 1022 ЦК України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»), на підставі якого визнаються витрати (абзац 1 статті 138.2. ПК України), які враховуються для визначення об`єкту оподаткування.
Якщо комітент має заперечення по звіту комісіонера, він зобов`язаний повідомити про них комісіонера протягом тридцяти днів з дня отримання звіту комітентом. Інакше, направлений комітенту звіт комісіонера, при відсутності іншої письмової угоди між сторонами, вважається прийнятим комітентом (пункт 6.8. Договору).
Договір набирає чинності з дати підписання обома сторонами та скріплення печатками. Даний Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункти 13.1., 13.2. Договору).
Додаток №1 до Договору (котрий наданий позивачем) визначена специфікація виробів, що передаються комітентом по Договору, а саме: комплекс засобів зв`язку у складі: радіостанція УКХ Aselsan, АВЗК Aselsan, шоломофонів Aselsan у кількості 8 комплектів за ціною 44.142,00 доларів США за одиницю та загальною вартістю 353.136,00 доларів США.
На виконання умов укладеного між сторонами Договору позивачем був виставлений відповідачу рахунок-фактура від 02.04.2018 №STE-INN-31.2/20/37/2018 на суму 345.300,82 доларів США.
На підставі платіжної інструкції від 16.04.2018 №1888 відповідач перерахував позивачу грошові кошти в розмірі 9.033.400,94 грн з призначенням платежу: «предоплата 100% за радиостанции по дог. №STE-2-68-Д/К-18/0-2-ХКБМ від 13.03.2018 зг. рах. №STE-INN-31.2/20/37/2018 від 02.04.2018», про що також свідчить виписку з банківського рахунку ДП "ХКБМ".
Позивач вказує, що отриманих від ДП "ХКБМ" коштів було недостатньо для купівлі іноземної валюти для оплати 100% вартості виробів, у зв`язку з чим ним 23.04.2018 за рахунок відповідача, а також частково за власний рахунок, були придбані 353.166,00 доларів США за курсом 26,155 грн за 1 долар США, всього витрачено 9.236.272,08 грн. Крім цього, позивач поніс витрати на оплату комісії банку на суму 18.472,54 грн. Відтак заборгованість відповідача в частині оплати вартості виробів та відшкодування банківських витрат становить 221.343,68 грн.
23.04.2018 між позивачем та відповідачем був підписаний Звіт комісіонера, згідно з яким комісіонер виконав, а комітент прийняв послуги по виконання умов Договору. У вказаному Звіті сторони погоджено, що заборгованість комітента перед комісіонером станом на 23.04.2018 складає 221.343,68 грн.
Листом від 17.10.2018 №31.2/20/8502-18 позивач повідомив відповідача про готовність виробів до відвантаження та прохав останнього звернутися до митних органів для оформлення пільгового режиму оподаткування ПДВ.
Листом від 25.01.2019 №426/20 відповідач повідомив позивача про те, що 26.12.2018 ДП ДГЗП "СПЕЦТЕХНОЕКСПОРТ" було поставлено ДП "ХКБМ" вісім комплексів засобів зв`язку за Договором. Також зазначив про відсутність Звіту комісіонера та прохав терміново прийняти заходи щодо направлення на його адресу Звіту комісіонера.
Листом від 30.07.2021 позивач направив на адресу відповідача узагальнені звіти комісіонера, в т.ч. за Договором, та з метою проведення остаточних розрахунків також направив рахунки на оплату.
В подальшому між ДП ДГЗП "СПЕЦТЕХНОЕКСПОРТ" та ДП "ХКБМ" був підписаний Акт звірки взаємних розрахунків (бухгалтерський облік) від 30.06.2026, згідно з ним заборгованість відповідача перед позивачем за спірним Договором становить 244.143,68 грн.
Позивач зазначає, що грошові кошти так і не були сплачені відповідачем на користь позивача, що свідчить про неналежне виконання ним взятих на себе грошових зобов`язань за Договором.
Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту шляхом вжиття наведених у позові способів захисту права.
Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що позивач не надав достатніх та належних доказів у підтвердження заявлених вимог. Зокрема, надані позивачем незасвідчені належним чином копії документів є неповними та такими, що містять суттєві недоліки, розбіжності та помилки, що викликають обґрунтовані сумніви в їх достовірності та відповідності оригіналам. Належні первинні документи, які б відображали та підтверджували зміст та вартість відповідних господарських операцій в рамках виконання Договору в матеріалах справи відсутні. Так, у підтвердження заявлених у позові сум позивач надав незасвідчені ані банком, ані самим позивачем: копії платіжної інструкції від 16.04.2016 №1888, платіжної інструкції в іноземній валюті від 23.04.2018 №142932 та звіту комісіонера від 23.04.2018. Позивачем не надано ні доказів витрат ним коштів у розмірі 9.254.744,62 грн на купівлю іноземної валюти, ні перерахування ним отриманих від відповідача коштів продавцю, ні доказів поставки товару на відповідну суму, ні оформлення митної документації на товар тощо. Крім того, в матеріалах справи відсутні первинні документи, які відображають здійснені операції в рамках Договору. При цьому позивач в позові посилається на знищення документів, пов`язаних із Договором, що в свою чергу унеможливлює встановлення заявлених позивачем обставин справи й доведення обґрунтованості заявлених вимог. Більш того, у наданій копії Договору визначено, що загальна ціна виробів за Договором становить 332.390,00 доларів США. Натомість у Додатку №1 до Договору загальна вартість виробів вже складає 353.136,00 доларів США. У пункті 6.4. примірнику цього Договору зазначено, що комісійна винагорода складає 11.966,04 доларів США, а не 12.712,90 доларів США як заявляє позивач. Крім того, відповідач зазначає, що матеріали справи не містять доказів надсилання позивачем відповідачу рахунків на оплату, а відповідач такі рахунки не отримував до подання позовної заяви. Також, заявляючи про обов`язок оплатити митне оформлення, позивач не надає інформації та документального підтвердження щодо здійснення такого оформлення. Окрім цього, як вбачається у Звіті комісіонера від 23.04.2018 міститься посилання на Контракт №STE-2-217-К/КІ-16 від 06.04.2017 з компанією «Aselsan Elektronik Sanayi», тобто Договір комісії укладений майже на рік пізніше, ніж контракт з іноземним продавцем, що суперечить предмету Договору комісії. Разом із тим, відповідач стверджує, що ним було повністю сплачена вартість виробів за Договором та комісійна винагорода на підставі платіжної інструкції від 16.04.2018 №1888 на суму 9.033.400,94 грн, яка в перерахунку на долари США відповідає сумі, яка була зазначена позивачем у виставленому рахунку на оплату від 02.04.2018 №STE-INN-31.2/20/37/2018 (345.300,82 доларів США). Окрім цього відповідач стверджує про сплив строку позовної давності щодо вимоги про сплату комісійної винагороди та пені.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
За змістом статей 4, 5 ГПК України, статті 15 ЦК України можливість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у позивача захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для позивача, унеможливлює задоволення позову.
Предметом спору у цій справі є питання щодо наявності або відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за Договором, заборгованості, комісійної плати, пені, відсотків річних та інфляційних втрат.
Позивач стверджує, що останнім на виконання умов укладеного з відповідачем договору комісії були витрачені кошти на придбання виробів у сумі 353.136,00 доларів США, а також понесені витрати у вигляді комісії банку в розмірі 18.472,54 грн на купівлю іноземної валюти та витрати з митного оформлення та транспортування виробів на суму 22.800,00 грн. Натомість відповідач лише частково забезпечив позивача необхідними коштами на суму 9.033.400,94 грн, у зв`язку з чим заборгованість ДП "ХКБМ" за договором комісії в частині відшкодування витрат ДП ДГЗП "СПЕЦТЕХНОЕКСПОРТ" складає 244.143,68 грн.
У свою чергу відповідач не визнає заявлені до нього вимоги та зазначає, що позивачем не надано достатніх та належних доказів на підтвердження своїх вимог.
Згідно зі статтею 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частини перша, третя статті 626 ЦК України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 627 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За положенням частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.
Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (частина третя статті 1012 ЦК України).
Судом встановлено, що до матеріалів справи позивачем був наданий примірник Договору комісії від 13.03.2018 №STE-2-68-Д/К-18/0-2-ХКБМ, в якому, зокрема, визначена загальна вартість виробів у розмірі 332.390,00 доларів США та комісійна плата в розмірі 11.996,04 доларів США, яка дорівнює 3,6% від вартості виробів, а також Додаток №1 до вказаного договору, в якому загальна вартість виробів вже становить 353.136,00 доларів США. При цьому в позовній заяві на виконання вимог приписів пункту 8 частини третьої статті 162 ГПК України зазначено про відсутність у позивача оригіналів таких документів у зв`язку з їх знищенням 26.02.2022 шляхом спалювання, про що свідчить Акт про знищення контрактів, договорів, справи, книг та журналів реєстрації, взятих на облік в ДП ДГЗП "СПЕЦТЕХНОЕКСПОРТ" від 26.02.2022 №13вс-2022.
У свою чергу, відповідач, заперечуючи проти позову, у відзиві посилається, зокрема, на приписи частини шостої статті 91 ГПК України, якою передбачено, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Разом із тим відповідачем не було надано до суду примірник оригіналу Договору комісії від 13.03.2018 №STE-2-68-Д/К-18/0-2-ХКБМ, навпаки до відзиву відповідачем був долучений примірник Договору комісії від 13.03.2018 №STE-2-68-Д/К-18/0-2-ХКБМ, в якому, зазначена загальна вартість виробів у розмірі 353.136,00 доларів США та комісійна плати в розмірі 12.712,89 доларів США. 
Також відповідачем надано Додаток №1 до Договору комісії, в якому зазначена загальна вартість виробів – 332.390,00 доларів США, проте до якого саме договору комісії він відноситься встановити не можливо, оскільки не зазначено ані повного номеру договору, ані його дати. ( арк.. спр.140).
При цьому під час розгляду справи по суті представники позивача та відповідача підтвердили факт існування між сторонами договірних правовідносин, які виникли саме на підставі Договору комісії від 13.03.2018 №STE-2-68-Д/К-18/0-2-ХКБМ, проте правильною редакцією цього договору кожний вважали свою.
Враховуючи те, що ані ДП ДГЗП "СПЕЦТЕХНОЕКСПОРТ", ані ДП "ХКБМ" не було надано до суду оригіналу Договору комісії від 13.03.2018 №STE-2-68-Д/К-18/0-2-ХКБМ (у зв`язку з їх знищенням), а надані сторонами примірники суперечать один одному в частині визначення ціни виробів, що є істотною умовою договору комісії в силу частини третьої статті 1012 ЦК України, суд позбавлений можливості встановити належну підставу (редакцію правочину) виникнення спірних правовідносин.
Суд зазначає, що договір комісії - один з видів посередницьких договорів, тобто надання посередницьких послуг, які передбачають здійснення дій в інтересах іншої особи, створюючи для неї певні юридичні наслідки (виникнення, зміну, припинення прав чи обов`язків). Особливістю договору комісії є вчинення правочинів комісіонером від свого імені але за рахунок комітента та у його інтересах. Натомість особа, з якою комісіонер уклав договір, не стає учасником договору комісії. Між нею та комісіонером існує самостійний договір, який підпорядковується правилам залежно від виду цього договору (див. постанови Верховного Суду від 15.06.2023 у справі № 910/7149/21 та від 25.04.2023 у справі № 910/6474/20).
Поряд із цим під час розгляду справи по суті представники сторін підтвердили факт перерахування ДП "ХКБМ" грошових коштів у сумі 9.033.400,94грн, а також отримання останнім виробів - комплексу засобів зв`язку у складі: радіостанція УКХ Aselsan, АВЗК Aselsan, шоломофонів Aselsan у кількості 8 комплектів. Також факт перерахування коштів відповідачем позивачу підтвердується випискою з банківського рахунку (т. 1, а.с. 142) та факт поставки товару підтверджується листуванням між сторонами, а саме лист ДП "ХКБМ" від 25.01.2019 №426/20 (арк. спр. 30).
Відповідно до статті 1014 ЦК України комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.
Зміст вказівок комітента складають умови правочину, який повинен вчинити комісіонер, зокрема, про сторони, ціну товару, порядок оплати тощо. Закон не покладає на комітента обов`язок давати комісіонеру детальні вказівки, водночас комісіонер, хоча і наділений свободою у виборі способів та порядку доручення, але обмежений обов`язком виконати доручення відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що, як правило, ставляться.
Після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії (частина перша статті 1022 ЦК України).
Як вже було зазначено та встановлено судом, на підтвердження виконання умов Договору комісії від 13.03.2018 №STE-2-68-Д/К-18/0-2-ХКБМ позивачем були надані наступні докази:
- примірник Договору комісії від 13.03.2018 №STE-2-68-Д/К-18/0-2-ХКБМ з додатками;
- платіжну інструкцію від 16.04.2018 №1888, згідно з якою ДП "ХКБМ" перерахувало ДП ДГЗП "СПЕЦТЕХНОЕКСПОРТ" грошові кошти в сумі 9.033.400,94 грн;
- платіжну інструкцію в іноземній валюті від 23.04.2018 №142932 на суму 353.136,00 доларів США / 9.244.554,88 грн;
- Звіт комісіонера від 23.04.2018, підписаний сторонами;
- Лист ДП ДГЗП "СПЕЦТЕХНОЕКСПОРТ" від 17.10.2018 №31.2/20/8502-18 щодо виконання договору комісії;
- лист ДП "ХКБМ" від 25.01.2019 №426/20 щодо отримання звіту комісіонера по Договору комісії від 13.03.2018 №STE-2-68-Д/К-18/0-2-ХКБМ;
- Лист ДП ДГЗП "СПЕЦТЕХНОЕКСПОРТ" від 30.07.2021 №31.34/1124/5870-21 щодо направлення на адресу ДП "ХКБМ" узагальнених звітів комісіонера;
- узагальнений звіт комісіонера по Договору комісії від 13.03.2018 №STE-2-68-Д/К-18, котрий підписаний зі сторони позивача;
- Акт виконаних робіт від 14.12.2018 на суму 22.800,00 грн згідно Договору від 19.09.2016 №STE-10-66-Д-16, заявка від 12.12.2018 №2-217-16 ІМ-40;
- платіжну інструкцію від 28.03.2019 №1299 на суму 22.800,00 грн;
- Акт звірки взаємних розрахунків (бухгалтерський облік) 30.06.2025;
- рахунки на оплату від 29.07.2021 №17 на суму 12.712,90 доларів США та від 29.07.2021 №18 на суму 244.143,68 грн.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2022 у справі №910/366/21 від 19.06.2019 у справі №910/4055/18, від 16.04.2019 у справі №925/2304/14.
Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 ГПК України).
Вимоги щодо вірогідності доказів визначені статтею 79 ГПК України. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На підставі наведених норм судом здійснено оцінку доказів, які надані позивачем на підтвердження своєї правової позиції. Оцінивши кожен доказ окремо та наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку про те, що вони не відповідають вимогам наведених вище норм процесуального права.
Так, надані докази позивачем не можна вважати вірогідними, оскільки вони містять суперечності та не кореспондуються один з одним у сукупності. Так, зокрема, стверджуючи про закупівлю іноземної валюти в розмірі 353.136,00 доларів США за курсом 26,155 грн за один долар, позивач надає платіжну інструкцію в іноземній валюті від 23.04.2018 №142932, яка не містить підпису та печатки банківської установи АТ «УКРЕКСІМБАНК». При цьому позивач не був позбавлений права попередньо звернутися до АТ «УКРЕКСІМБАНК» з метою отримання підтверджуючих доказів. Також наданий позивачем Акт виконаних робіт від 14.12.2018 на суму 22.800,00 грн та заявка від 12.12.2018 №2-217-16 ІМ-40 не може підтвердити надання послуг з митного оформлення та транспортування виробів саме за договором комісії від 13.03.2018 №STE-2-68-Д/К-18/0-2-ХКБМ, оскільки сам акт містить посилання на договір від 19.09.2016 №STE-10-66-Д-16.
Також, одним із доказів вчинення правочину за дорученням комітента є звіт комісіонера (частина перша статті 1022 ЦК України). З наданого позивачем Звіту комісіонера від 23.04.2018 вбачається, що комісіонер виконав, а комітент прийняв послуги по виконанню умов Договору комісії від 13.03.2018 №STE-2-68-Д/К-18 згідно Контракту №STE-2-217-К/КІ-16 від 06.04.2017 з компанією «Aselsan Elektonik Sanayi» (Турецька республіка). Натомість номером Договору комісії, котрий не заперечується сторонами, є «STE-2-68-Д/К-18/0-2-ХКБМ», а не «STE-2-68-Д/К-18». Крім того, контракт з продавцем (компанією «Aselsan Elektonik Sanayi») був укладений ДП ДГЗП "СПЕЦТЕХНОЕКСПОРТ" 06.04.2017, тобто більше ніж за рік до укладення спірного договору, що суперечить умовам договору комісії, наведених у статті 1011 ЦК України (за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента). Тобто вчинення правочинів з третіми особами повинно відбуватися саме укладення договору комісії, а не навпаки.
Окрім цього, первісно позивач зазначив про підписання між сторонами Звіту комісіонера від 23.04.2018 на суму 221.343,68 грн. Натомість, сам позивач надає до суду лист ДП "ХКБМ" від 25.01.2019 №426/20 щодо отримання звіту комісіонера по Договору комісії від 13.03.2018 №STE-2-68-Д/К-18/0-2-ХКБМ, в якому відповідач підтвердив факт постачання позивачем виробів - радіостанція УКХ Aselsan, АВЗК Aselsan, шоломофонів Aselsan у кількості 8 комплектів, проте зазначив про відсутність звіту комісіонера, що позбавляє можливості поставити на бухгалтерський облік продукцію. Після цього, майже через 2,5 роки позивач складає лист від 30.07.2021 №31.34/1124/5870-21, в якому повідомляє відповідача про виявлені розбіжності, зокрема, за Договором комісії від 13.03.2018 №STE-2-68-Д/К-18/0-2-ХКБМ. У зв`язку з чим направив ДП "ХКБМ" новий узагальнений звіт комісіонера разом із рахунками на оплату від 29.07.2021 №17 на суму 12.712,90 доларів США та від 29.07.2021 №18 на суму 244.143,68 грн. При цьому доказів надсилання вказаного листа з доданими до нього документи матеріали справи не містять, а надане позивачем рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не може підтвердити факт отримання саме листа від 30.07.2021 №31.34/1124/5870-21, оскільки відсутній опис вкладення в цінний лист. При цьому, факт отримання таких документів від позивача відповідачем заперечується. Окрім цього, зі змісту узагальненого звіту комісіонера вбачається, що Договір від 13.03.2018 №STE-2-68-Д/К-18 був укладений вже на виконання іншого контракту з Компанією «Aselsan Elektonik Sanayi», а саме №SТЕ-1-217-К/КІ-18 від 16.12.2016, що також суперечить положенням ЦК України, котрі регулюють спірні правовідосини.
Посилання позивача на підписаний між сторонами Акт звірки взаємних розрахунків (бухгалтерський облік) 30.06.2025 як на підставу підтвердження заборгованості ДП "ХКБМ" перед ДП ДГЗП "СПЕЦТЕХНОЕКСПОРТ" у розмірі 244.143,68 грн судом відхиляється, оскільки акт звірки розрахунків в будь-якому випадку не є первинним обліковим документом, виконує в бухгалтерському обліку допоміжну функцію для спрощення взаємних розрахунків за договорами і звірки фактів сплати коштів, використовується виключно в бухгалтерських службах і підлягає оцінці та перевірці судом нарівні з іншими документами у справі.
Верховним Судом у постанові від 11.09.2019 по справі №902/1260/15 зазначено, що акт звіряння взаєморозрахунків не є первинним документам, а відтак не є належним та допустимим доказом, з якого можливо встановити беззаперечну заборгованість. Акт звіряння взаєморозрахунків може лише опосередковано свідчити про наявність боргу за договором, однак судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
За висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 10.09.2019 по справі №916/2403/18, від 19.09.2019 по справі №910/14566/18, від 04.12.2019 по справі №916/1727/17, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.
Отже, акт звірки взаєморозрахунків сам по собі не є первинним документом та, може бути належним доказом на підтвердження наявності заборгованості, лише за наявності первинних документів. Втім, як встановлено судом, позивачем не надано, а наявні матеріали справи не містять належних первинних документів на підтвердження наявності заборгованості, яка відображена в акті звірки взаємних розрахунків.
За таких обставин, сам по собі акт звірки взаєморозрахунків, на який посилається позивач, за відсутності первинних документів, не може бути належним та допустимими доказом на підтвердження заборгованості за Договором комісії від 13.03.2018 №STE-2-68-Д/К-18/0-2-ХКБМ. З огляду на це, суд також відхиляє твердження позивача про суперечливу поведінку відповідача у зв`язку з надсиланням листа від 20.02.2026 №747/04 про визнання недійсним акту звірки взаємних розрахунків (бухгалтерський облік) станом на 30.06.2025.
З огляду на встановлені в ході розгляду даної справи обставини та оскільки в матеріалах справи містяться різні редакції Договору комісії від 13.03.2018 №STE-2-68-Д/К-18/0-2-ХКБМ, а з наданих позивачем звітів комісіонера не можливо дійсно встановити, що вони були складені на виконання умов саме цього Договору комісії від 13.03.2018 №STE-2-68-Д/К-18/0-2-ХКБМ, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів надсилання як первинних документів так і рахунків на оплату на адресу відповідача, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази у своїй сукупності належним чином не підтверджують наявності у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі 244.143,68 грн та заборгованості з комісійної винагороди в розмірі в розмірі 12.712,90 доларів США.
З огляду на наведене, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 244.143,68 грн основної заборгованості та 12.712,90 доларів США основної заборгованості, вираженої в іноземній валюті доларах США, еквівалент яких, станом на 30.01.2026 за офіційним курсом Національного банку України, становить 544.726,15 грн, наразі відсутні. У зв`язку з чим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у цій частині.
Щодо похідних вимог про стягнення 44.434,15 грн. пені, 2.313,75 дол. США пені грн. еквівалент 99.140,25 грн; 32.969,43 грн 3% річних; 1.716,76 дол. США 3% річних, еквівалент яких, 73.560,25грн; 161.635,01 грн інфляційних втрат, то суд також відмовляє в іх задоволенні оскільки, вони є похідними від основної заборгованості в задоволені якої судом було відмовлено.
Враховуючи відмову у задоволені позову повністю, заява позивача про зазначення в рішенні про нарахування 3% річних на суму основної заборгованості до моменту повного виконання відповідачем судового рішення також не підлягає задоволенню.
Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у справі.
Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.
Відповідно до статті ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина п`ята статті 236 ГПК України).
Частиною четвертою статті 11 ГПК України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).
З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. У зв`язку з чим, витрати зі сплати судового збору в розмірі 14.407,30 грн залишаються за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись статтями 164, 174, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.
2. Витрати зі сплати судового збору залишити за Дочірнім підприємством Державної компанії «УКРСПЕЦЕКСПОРТ» - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство «СПЕЦТЕХНОЕКСПОРТ».
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції – Східного апеляційного господарського суду. 
Повне рішення складено "27" травня 2026 р. 

Суддя		Н.С. Добреля