ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"01" червня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/3902/25	

Господарський суд Одеської області у складі головуючої судді Демченко Т.І.,
За участі секретаря судового засідання: Кастрової М.С.,
За участю представників сторін:
від позивача:  ОСОБА_1 
від відповідача: Марціяш О.І.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи:
За позовом: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 )
до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Одеський комбікормовий завод № 1” (65047, м. Одеса, вул. Михайла Грушевського, буд. 39-И, каб. 503/8), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 )
про зобов`язання вчинити певні дії та визнання трудових відносин припиненими,
обставини справи:
23.09.2025 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 , у якій він просить суд:
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «Одеський комбікормовий завод № 1» скликати, організувати та провести загальні збори учасників ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1» з внесенням до порядку денного питань, які є обов`язковими до розгляду на загальних зборах учасників:
- розподіл чистого прибутку за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки; 
- виплата дивідендів за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки та визначення їх розміру;
- визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_3 та ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1» з призначенням ОСОБА_2 особою, яка тимчасово (до прийняття загальними зборами рішення про призначення нового директора) виконуватиме обов`язки керівника (директора) ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1».
Позов мотивований тим, що виконавчий орган ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1» тривалий час не скликає річні загальні збори учасників, а тому з 2020 року загальними зборами не розглядається питання розподілу чистого прибутку товариства, виплати дивідендів та їх розміру, що відповідно порушує корпоративні права позивача. Окрім цього, позивач зазначає, що відповідач ігнорує його звернення щодо надання інформації та документів про господарську діяльність товариства, не здійснює аудит фінансової діяльності товариства, ігнорує вимоги ОСОБА_2 про скликання загальних зборів учасників. Позивач вважає, що таким чином відповідач позбавляє його можливості брати участь в правлінні товриством, та обмежує у праві на отримання інформації про його діяльність. Також вважає, що дії відповідача ОСОБА_3 суперечать інтересам ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1» та його учасників.
Господарський суд Одеської області ухвалою від 13.10.2025 (у складі судді ОСОБА_4 ) прийняв позовну заяву, відкрив провадження у справі, призначив розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання. 
29.10.2025 надійшов відзив ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1» на позовну заяву.
30.10.2025 від ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1» надійшло клопотання про зупинення провадження у цій справі.
1.11.2025 надійшла відповідь на відзив.
24.11.2025 до суду надійшли заперечення ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1» на відповідь на відзив.
У підготовчому засіданні 25.11.2025 суд відмовив у задоволенні клопотань про зупинення провадження у справі до розгляду справи №916/3027/25; відмовив у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_5 в якості третьої особи; продовжив строк підготовчого провадження на 4 дні. 
Господарський суд Одеської області ухвалою від 26.11.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
08.12.2025 до суду від ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1» надійшло клопотання про долучення додаткових доказів.
У зв`язку з відрахуванням наказом голови суду №28-к від 16.12.2025 судді ОСОБА_4 зі штату суду, відповідно до Указу Президента України №942/2025 від 13.12.2025 "Про призначення судді", статті 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пункту 9 статті 32 Господарського процесуального кодексу України та на виконання пункту 10.6.4. Засад використання автоматизованої системи документообігу в Господарському суді Одеської області, затверджених рішенням зборів суддів від 20.03.2025 №17-01/2025, з метою дотримання строків визначених ГПК України, призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №916/3902/25.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2025 справу №916/3902/25 передано на розгляд судді Демченко Т.І.
Господарський суд Одеської області ухвалою від 19.12.2025 прийняв справу до свого провадження та призначив судове засідання у справі на 20.01.2026.
20.01.2026 суд відклав розгляд справи на 11.02.2026 у зв`язку із неявкою відповідача ОСОБА_3 
11.02.2026 судове засідання не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Демченко Т.І. на лікарняному.
Господарський суд Одеської області ухвалою від 19.02.2026 призначив судове засідання у цій справі на 04.03.2026.
У зв`язку із неявкою позивача у засідання суду 04.03.2026 суд відклав розгляд справи на 11.03.2026.
Судове засідання призначене на 11.03.2026 не відбулося у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги в м. Одеса та Одеській області.
Господарський суд Одеської області ухвалою від 13.03.2026 призначив розгляд справи на 24.03.2026. 24.03.2026 суд відклав розгляд справи на 15.04.2026.
15.04.2026 засідання суду не відбулося у зв`язку із повідомленням про мінування будівлі суду.
Господарський суд Одеської області ухвалою від 17.04.2026 призначив розгляд справи на 29.04.2026.
28.04.2026 до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.
29.04.2026 до суду надійшло клопотання від ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1» про долучення додаткових доказів.
Судове засідання призначене на 29.04.2026 не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Демченко Т.І. на лікарняному.
Господарський суд Одеської області ухвалою від 06.05.2026 призначив розгляд справи на 12.05.2026.
У засіданні сторони не заперечували проти долучення до матеріалів справи додаткових доказів. Суд клопотання задовольнив.
Згідно з приписами ст. 233, 240 ГПК України в судовому засіданні 01.06.2026 суд проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду та повідомив, що повне рішення буде складено протягом десяти днів.
Відповідач ОСОБА_3 в засідання суду не з`являвся, своєї позиції щодо суті спору не висловив, відзив на позов не подав, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать Довідки про доставку електронного документа.
У зв`язку із перебуванням головуючої судді Демченко Т.І. на офлайн-тренінгу повний текст рішення складено та підписано 15.06.2026.
установив:
08.02.2008 проведено державну реєстрацію ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1», про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №15561020000031101.
Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, який міститься в матеріалах справи, засновниками ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1» є ОСОБА_3 та Ватан Ісмаїл, які володіють рівними частками в статутному капіталі Товариства по 50% кожний (на день звернення до суду із цим позовом). Керівником призначено Чернякова В.А.
Видами економічної діяльності підприємства є: 10.16 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості (основний); 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 52.10 Складське господарство; 52.24 Транспортне оброблення вантажів; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.
Відповідно до пунктів 2.1 та 2.6 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський комбікормовий завод №1» (нова редакція), який затверджений загальними зборами учасників товариства, Протокол від 13.02.2020 №27 (далі – Статут) товариство є юридичною особою за законодавством України, має відокремлене майно, має право від свого імені вчиняти будь-які законні угоди та юридичні акти, набувати майнові та немайнові права та виконувати обов`язки, бути позивачем та відповідачем у суді, господарському суді, третейському суді. У своїй діяльності Товариство керується чинним законодавством України, а також установчими документами.
Пунктами 3.2 та 3.3 Статуту передбачені права та обов`язки учасників, згідно з якими, зокрема і у тому числі, учасники мають право: брати участь в управлінні Товариством у порядку, передбаченому чинним законодавством України та установчими документами Товариства; брати участь у розподілі прибутку Товариства та одержувати його частку (дивіденди); отримувати інформацію про господарську діяльність Товариства; а також мають обов`язок дотримуватись установчих документів Товариства і виконувати рішення Загальних зборів та інших органів управління Товариства.
Порядок розподілу прибутку Товариства визначений у розділі 8, відповідно до пункту 8.1.1 якого чистий прибуток, одержаний після зазначених розрахунків, залишається у повному розпорядженні Товариства і використовується для створення та поповнення фондів Товариства, а також виплати дивідендів Учасникам Товариства.
Згідно із пунктами 8.2 та 8.3 Статуту виплата частки прибутку (дивідендів) Учасникам здійснюється пропорційно розміру їх вкладів у Статутний капітал Товариства на підставі рішення вищого органу Товариства. 
Виплата дивідендів здійснюється за рахунок чистого прибутку Товариства особам, які були Учасниками Товариства на день прийняття рішення про виплату дивідендів, пропорційно до розміру їхніх часток.
Виплата дивідендів здійснюється у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття рішення про їх виплату, якщо інший строк не встановлений рішенням Загальних зборів Учасників (пункт 8.6 Статуту).
Відповідно до підпункту 12 пункту 10.2.4 Статуту до компетенції Загальних зборів Учасників належить розподіл чистого прибутку Товариства, прийняття рішення про виплату дивідендів.
Загальні збори Учасників скликаються у випадках, передбачених Статутом Товариства та чинним законодавством України, а також: з ініціативи виконавчого органу Товариства; на вимогу наглядової ради Товариства; на вимогу Учасника або Учасників Товариства, які на день подання вимоги в сукупності володіють 10 або більше відсотками Статутного капіталу Товариства (пункт 10.2.6 Статуту).
Річні загальні збори Учасників скликаються протягом шести місяців наступного за звітним року. До порядку денного річних Загальних зборів Учасників обов`язково вноситься питання про розподіл чистого прибутку Товариства, про виплату дивідендів та їх розмір (пункт 10.2.7 Статуту).
Вимога про скликання Загальних зборів Учасників подається виконавчому органу Товариства в письмовій формі із зазначенням запропонованого порядку денного. У разі скликання Загальних зборів Учасників з ініціативи Учасників Товариства така вимога повинна містити інформацію про розмір часток у Статутному капіталі Товариства, що належать таким Учасникам (пункт 10.5 Статуту).
Виконавчий орган Товариства повідомляє про відмову в скликанні Загальних зборів Учасників, які вимагали скликання таких зборів, письмово із зазначенням причини відмови протягом п`яти днів з дати отримання вимоги від таких Учасників Товариства (пункт 10.5.1 Статуту).
Виконавчий орган Товариства зобов`язаний вчинити всі необхідні дії для скликання Загальних зборів Учасників у строк не пізніше 20 днів з дня отримання вимоги про проведення таких зборів (пункт 10.5.3 Статуту).
Порядок скликання Загальних зборів учасників визначений пунктом 10.7 Статуту. Так, Загальні збори Учасників Товариства скликаються виконавчим органом Товариства. Виконавчий орган Товариства скликає Загальні збори Учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику Товариства. Виконавчий орган Товариства зобов`язаний повідомити Учасників Товариства не пізніше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення Загальних зборів Учасників.
Повідомлення про проведення Загальних зборів Товариства, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. У повідомленні про Загальні збори Учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний.
Виконавчий орган Товариства зобов`язаний надати Учасникам Товариства можливість ознайомитися з документами та інформацією, необхідними для розгляду питань порядку денного на Загальних зборах Учасників. Виконавчий орган Товариства забезпечує належні умови для ознайомлення з такими документами та інформацією за місцезнаходженням Товариства в робочий час (пункт 10.7.11 Статуту).
Загальні збори Учасників передбачають спільну присутність Учасників Товариства в одному місці для обговорення питань порядку денного або можуть проводитися у режимі відео конференції, що дозволяє бачити та чути усіх Учасників Загальних зборів Учасників одночасно (пункт 10.8.3 Статуту).
Відповідно до пункту 10.8.7 Загальні збори Учасників проводяться за місцезнаходженням Товариства.
Згідно із Статутом виконавчим органом Товариства є директор. До компетенції виконавчого органу Товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю Товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції Загальних зборів Учасників та наглядової ради Товариства. Виконавчий орган Товариства підзвітний Загальним зборам Учасників і наглядовій раді товариства та організовує виконання їхніх рішень.
Відповідно до пункту 10.13.6 Статуту повноваження виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового виконавчого органу або тимчасово виконуючого обов`язки. У разі припинення повноважень виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим.
На вимогу Учасника чи Учасників, яким сукупно належить 10 і більше відсотків І Статутного капіталу Товариства, проводиться аудит фінансової звітності Товариства із залученням аудитора (аудиторської фірми), не пов`язаного (не пов`язаної) майновими інтересами і Товариством, посадовими особами Товариства чи з його Учасниками (пункт 10.15.1 Статуту).
Уважаючи, що в порушення вимог Статуту та Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 №2275-VIII (далі – Закон №2275-VIII), одноосібний Виконавчий орган товариства (директор) не надає позивачу інформацію про господарську діяльність товариства, не проводить на його вимогу аудит, не скликає Загальні збори учасників, не здійснює розподіл чистого прибутку товариства та виплату дивідендів, діє усупереч інтересам товариства та його учасників, чим порушує корпоративні права, Ватан Ізмаїл був змушений звернутися до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав.
У відзиві на позовну заяву ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1» заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав:
- ОСОБА_6 має право самостійно скликати Загальні збори учасників та поставити зазначені в позові питання на порядок денний, проте, на момент звернення позивача до суду, ним загальні збори не скликалися, відповідно, його права не є порушеними;
- щорічні збори учасників не призначались і не проводились товариством, оскільки товариство не може забезпечити їх безпечне проведення в умовах карантинних обмежень внаслідок розповсюдження захворювання COVID-19 у 2020-2021 роках та війни з 2022 року по теперішній час;
- проведення щорічних загальних зборів учасників з питань розподілу читого прибутку є недоречним з огляду на його відсутність. Відповідач вказує, що в період з 2020 по 2022 рік на товаристві було здійснено капітальне будівництво та реконструкція цехів та складських приміщень із залученням значної позики. До теперішнього часу заборгованість товариства перед позикодавцями складає більше 30 млн. грн. Увесь чистий прибуток іде на погашення існуючої кредиторської заборгованості;
- Господарським судом Одеської області розглядається справа №916/3027/25 за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ТОВ «Одеський комбікормовий завод №1» про визнання недійсними 2-х актів приймання передачі часток від 13.02.2020 та изначення розміру статутного капіталу та розміру часток учасників у товаристві. Вважає, що до моменту розгляду вказаної справи та набрання рішенням законної сили неможливо остаточно встановити склад учасників товариства, їх долю в статутному капіталі, кількість голосів на загальних зборах учасників ТОВ «Одеський комбікормовий завод №1», тому проведення загальних зборів на даний час є недоцільним;
- з посиланням на практику Верховного Суду, зазначає, що питання обрання одноосібного виконавчого органу товариства (директора) належить до виключної компетенцї загальних зборів учасників товариства 
Відповідач ОСОБА_3 відзиву на позовну заяву не подав, своєї позиції по суті спору не висловив.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов таких висновків.
Предметом спору у справі, що розглядається, є, зокрема, визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не скликання річних загальних зборів учасників товариства з питаннями про розподіл чистого прибутку, виплати дивідендів та визначення їх розміру; зобов`язання товариства скликати та провести загальні збори учасників щодо вказаних питань.
Згідно із частинами 1, 2 статті 96-1 Цивільного кодексу України права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.
Відповідно до частини 6 статті 96-1 Цивільного кодексу України корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.
Пунктами 1, 5 частини 3 статті 96-1 Цивільного кодексу України установлено, що учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом: брати участь в управлінні юридичною особою у порядку, визначеному установчим документом, крім випадків, встановлених законом; одержувати інформацію про діяльність юридичної особи у порядку, встановленому установчим документом.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.
Статтею 5 Закону №2275-VIII, учасники товариства мають права: 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства; 2) отримувати інформацію про господарську діяльність товариства; 3) брати участь у розподілі прибутку товариства; 4) отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість. Учасники товариства можуть мати інші права, передбачене законом та статутом товариства.
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону №2275-VIII, установчим документом товариства є статут. 
Відповідно до статей 28-29 Закону №2275-VIII органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.
Загальні збори учасників є вищим органом товариства. Кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників.
Згідно із положеннями частини 2 статті 30 означеного Закону до компетенції загальних зборів учасників належить, зокрема, розподіл чистого прибутку товариства, прийняття рішення про виплату дивідендів.
Відповідно до частини першої статті 31 Закону №2275-VIII Загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених цим Законом або статутом товариства, а також:
1) з ініціативи виконавчого органу товариства;
2) на вимогу наглядової ради або ради директорів товариства;
3) на вимогу учасника або учасників товариства, які на день подання вимоги в сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу товариства.
Згідно із частиною другою означеної статті річні загальні збори учасників обов`язково скликаються щорічно протягом шести місяців наступного за звітним року, якщо інше не встановлено законом. До порядку денного річних загальних зборів учасників обов`язково вносяться питання про розподіл чистого прибутку товариства, про виплату дивідендів та їх розмір.
Отже, законодавець передбачив обов`язок, а не право виконавчого органу раз на рік скликати Загальні збори учасників із обов`язковим внесенням до порядку денного питання про розподіл чистого прибутку товариства та виплату дивідендів та їх розмір. 
На противагу частина дев`ята статті 31 Закону №2275-VIII надає учаснику право, а не обов`язок ініціювати скликання Загальних зборів учасників, а тому доводи відповідача про, те що він не отримував пропозицію ОСОБА_2 про скликання Зборів учасників, а тому не має підстав для їх скликання, в цій частині є безпідставними.
Передбачений термін, до якого мають бути проведені річні загальні збори, є за своєю суттю терміном виконання товариством свого обов`язку щодо скликання загальних зборів учасників. Установлення зазначеного терміну спрямоване на забезпечення права учасника (на участь в управлінні товариством, систематичне інформування по хід справ у товаристві, його фінансовий стан тощо) та не може розглядатись як обмежувальна умова, що перешкоджає реалізації учасником відповідних прав. Тобто, порушення товариством встановленого законодавством терміну скликання та проведення річних зборів не має наслідком звільнення товариства від проведення зазначених зборів за результатами звітного року з урахуванням переліку питань, внесення яких до порядку денного є обов`язковим. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 926/2301/17.
Господарський суд установив, що виконавчий орган ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1» взагалі не скликав річні загальні збори учасників з 2020 року, та не здійснював розподіл чистого прибутку та дивідендів з 2020 року, що у своєму відзиві підтвердив і відповідач. Доказів зворотного матеріали справи не містять.
Посилання відповідача на Covid-19, повномасштабне вторгнення, відсутність чистого прибутку як на підставу для невиконання обов`язку скликання та проведення щорічних загальних зборів учасників є не обгрунтованим. Як вказано вище частиною 2 статті 31 Закону №2275-VIII передбачено обов`язок, а не право виконавчого органу раз на рік скликати Загальні збори учасників із обов`язковим внесенням до порядку денного питання про розподіл чистого прибутку товариства та виплату дивідендів та їх розмір. Вказана норма є імперативною, що позбавляє виконавчий орган можливості діяти на власний розсуд. Ігнорування вказаної норми порушує корпоративні права учасників.
Відповідно до статті 31 Закону №2275-VIII загальні збори учасників скликаються також на вимогу учасника або учасників товариства, які на день подання вимоги в сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу товариства.
Вимога про скликання загальних зборів учасників подається виконавчому органу товариства в письмовій формі із зазначенням запропонованого порядку денного.
Виконавчий орган товариства зобов`язаний вчинити всі необхідні дії для скликання загальних зборів учасників у строк не пізніше 20 днів з дня отримання вимоги про проведення таких зборів.
Виконавчий орган товариства повідомляє про відмову в скликанні загальних зборів учасникам, які вимагали скликання таких зборів, письмово із зазначенням причин відмови протягом п`яти днів з дати отримання вимоги від таких учасників товариства.
Господарський суд установив, що ОСОБА_6 неодноразово звертався до відповідача із Вимогами про скликання загальних зборів учасників, зокрема, листами від 25.02.2025, 28.04.2025 та 20.05.2025. Вказані вимоги містяться в матеріалах справи разом із належними та допустимими доказами їхнього направлення відповідачу.
Проте відповідач такі вимоги проігнорував. Разом із відзивом подав до суду копію відповіді від 05.05.2025 надану на Вимогу позивача від 28.04.2025, де запропоновано ОСОБА_7 оформити вимогу про скликання загальних зборів учасників належним чином. 
Відомостей щодо розгляду інших зазначених Вимог позивача про скликання Загальних зборів учасників відповідач до суду не надав. 
Отже, доказів скликання загальних зборів відповідача у строк не пізніше 20 днів з дня отримання вимоги позивача (від 25.02.2025, 28.04.2025 та 20.05.2025) або доказів направлення протягом 5 днів повідомлення позивачу про відмову в скликанні загальних зборів учасників у відповідності до вимог ст. 31 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та доказів надання позивачу можливості ознайомитися з діючим статутом, протоколами загальних зборів учасників Товариства, документами фінансової звітності та документами які містять інформацію про господарську діяльність Товариства відповідачем суду не надано. 
З огляду на наведене господарський суд погоджується із доводами позивача щодо протиправної бездіяльності відповідача, яка призвела до позбавлення ОСОБА_2 можливості брати участь в управлінні ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1», а також обмеження позивача у праві на отримання інформації про діяльність Товариства та розподіл прибутку. 
Щодо посилання відповідача на Повідомлення про скликання Загальних зборів учасників ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1» датованого 03 грудня 2026 року, господарський суд звертає увагу, що у повідомленні вказана адреса місця проведення зборів: АДРЕСА_3 , нотаріус Назарова О.С.
Тоді як відповідно до пункту 10.8.7 Статуту Загальні збори Учасників проводяться за місцезнаходженням Товариства. Згідно пункту 1.2 Статуту місцезнаходження та адреса Товариства вказується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до відомостей якого місцезнаходженням ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1» є 65047, м. Одеса, вул. М.Грушевського, 39-И, кабінет 503/8.
Скликання Загальних зборів учасників за адресою, яка не відповідає відомостям Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань суперечить вимогам пунктів 10.8.7 та 1.2 Статуту.
За таких обставин та правового регулювання господарський суд дійшов висновку щодо обгрунтованості вимог позивача в частині зобов`язання виконавчого ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1» скликати, організувати та провести загальні збори учасників з внесенням до порядку денного питань, які є обов`язковими до розгляду на загальних зборах учасників, а саме: розподіл чистого прибутку за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки; виплата дивідендів за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки та визначення їх розміру.
Оскільки Загальні збори учасників скликаються виконавчим органом товариста, тобто його директором, то ефективним способом захисту порушеного права позивача буде саме зобов`язання директора (керівника) Товариства скликати Загальні збори учасників.
Щодо вимоги позивача про визнання припиненими трудових відносини між ОСОБА_3 та ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1» з призначенням ОСОБА_2 особою, яка тимчасово (до прийняття загальними зборами рішення про призначення нового директора) виконуватиме обов`язки керівника (директора) господарський суд зазначає таке.
Доводи позивача у цій частині зводяться до того, що ОСОБА_3 як директор ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1» не виконує належним чином свої обов`язки, ухиляється від виконання вимог Закону №2275-VIII та Статуту Товариства, зокрема, щодо скликання щорічних Загальних зборів учасників, проведення аудиту фінансової діяльності підприємства, ухиляється від надання учасникам інформації щодо господарської діяльності товариства, блокує можливість участі Ватана Ісмаїла в управлінні Товариством, чим порушує корпоративні права останнього, доводить Товариство до банкрутства, зловживає своїм службовим становищем, усупереч статуту товариства здійснив правочин з перевищенням меж граничного розміру, чим наніс матеріальні збитки Товариству. 
Відповідно до частини 1, 2 статті 97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.
Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав. Керівник та інші члени виконавчого органу, здійснюючи управління товариством у межах правил, встановлених статутними документами, зобов`язані діяти виключно в інтересах товариства та його учасників (абзац 3 підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційний Суд України від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України).
За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 Цивільного кодексу України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. 
З урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 тимчасове відсторонення члена виконавчого органу від виконання своїх повноважень є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснювати членом його виконавчого органу в межах корпоративних відносин з товариством повноважень у сфері управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлено специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.
Підставою набуття одноосібним виконавчим органом товариства повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами учасниками товариства як вищим органом товариства. 
Отже, зміст положень частини 3 статті 99 Цивільного кодексу України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час з будь-яких підстав, що є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.
У свою чергу, приписами частини 13 статті 39 Закону №2275-VIII установлено, що повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків.
Відповідно до пункту 10.13.6 Статуту повноваження виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового виконавчого органу або тимчасово виконуючого обов`язки. У разі припинення повноважень виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим.
Як вже зазначалось господарський суд установив, що ОСОБА_3 як директор, одноосібний виконавчий орган ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1», тривало та систематично (з 2020 року) ухиляється від виконання свого обов`язку щодо скликання щорічних Загальних зборів учасників, розподілу чистого прибутку та дивідендів. Окрім цього Черняков В.А. як директор товариства безпідставно тривалий час ігнорує звернення ОСОБА_2 та не надає останньому інформацію про діяльність товариства, що установлено також під час розгляду справи Господарським судом Одеської області №916/3896/25, рішення в якій від 11.02.2026, залишено в силі судом апеляційної інстанції та набрало законної сили.
Окрім цього, господарський суд установив, що усупереч вимогам пункту 10.15.1 Статуту ОСОБА_3 як директор не проводить аудит фінансової звітності товариства у тому числі і на вимогу учасника ОСОБА_2 .
Також матеріали справи містять Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення директором Товариства ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 364-1 КК України (номер кримінального провадження 12026163470000363).
Наведене підтверджує, що ОСОБА_3 як директор (одноосібний виконавчий орган ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1») систематично тривалое грубо порушує приписи Закону №2275-VIII, а саме: ч. 1 ст. 5, ст. 6, ч. 2, 6, 8 ст. 31, ч. 1 ст. 41, пункти 3.3 (а-б) 10.2.7, 10.5.1, 10.5.3, 10.8.7, 10.15.1 Статуту, пункт 5 частини 1 статті 116 Цивільного кодексу України, усупереч пункту 11.1 Статуту одноосібно вчиняє правочини, чим порушує корпоративні права ОСОБА_2 та позбавляє останнього можливості брати участь в управління Товариством, брати участь у розподілі прибутку та одержанні його частки (дивідендів), отримувати інформацію про господарську діяльність Товариства.
Такі дії (бездіяльність) ОСОБА_3 як директора спрямовані не на користь Товариства та його учасника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не реалізовує колективну волю учасників, діє не добросовісно та не розумно, поза інтересами позивача.
У постанові від 04.12.2018 у справі №910/21493/17 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначає, що згідно з вимогами статті 92 Цивільного кодексу України особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно.
З огляду на положення наведеної норми касаційний суд звернув увагу на довірчий характер відносин між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема директором чи генеральним директором), у зв`язку з чим протиправна поведінка зазначеної особи може виражатись не лише у невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному чи недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень.
Разом з тим, оскільки ОСОБА_3 одночасно є учасником Товариства, частка якого на момент звернення до суду із цим позовом становить 50%, систематично блокує проведення Загальних зборів учасників, позивач позбавлений можливості самостійно реалізувати свої корпоративні права, та у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою для інтересів товариства та його учасників, шляхом позбавлення її відповідних повноважень. Позивач не має необхідної кількості голосів для проведення загальних зборів учасників товариства та прийняття рішення щодо припинення повноважень директора.
Наведене зумовило звернення ОСОБА_2 до суду із цим позов у обраний спосіб. 
Частиною 1 статті 4 ЦПК України та частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Згідно із статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріальноправові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (наведене узгоджується із постановою Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). 
За таких обставин справи, ураховуючи, що ОСОБА_3 як одноособовий виконавчий орган ухиляється від скликання Загальних зборів учасників, що унеможливлює реалізувати позивачем свої корпоративні права, зокрема, і щодо зміни директора (крівника) Товариства, єдиним можливим способом захисту прав є звернення до суду із позовом.
З огляду на те, що суд установив наявність порушеного права та інтересу позивача на момент звернення до суду із цим позовом, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права забезпечить відновлення такого порушеного права, нівелює негативні наслідки від порушення, він є ефективним, за допомогою якого позивач може поновити своє порушене право, відповідає правовій природі тих правовідноси, що виникли між сторонами, забезпечить відсутність потреби ще раз звертатися до суду з іншими вимогами.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам
Щодо посилання відповідача на практику Верховного Суду, господарський суд відзначає, що у справах, на які посилається відповідач, обставини є відмінними від обставин справи, яка розглядається, та мають інший матеріально-правовий механізм регулювання.
Так, у справі №923/1106/16 обставини справи стосуються розірвання договору купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі на підставі ст. 638, 655-657, 689, 691, 692 ЦК України та, як наслідок, скасування рішення загальних зборів учасників з метою захисту та відновлення прав позивача у заявлений ним спосіб. При цьому Верховний Суд у цій справі дійшов висновку про законність та обґрунтованість рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог.
У справі №922/139/18 обставини справи стосуються порушення порядку скликання та проведення позачергових загальних зборів учасників, на підставі чого позивач просив визнати недійсними такі збори і рішення, прийняті на них. Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог.
У справі №922/1393/19 суди розглядали спір про визнання недійсним та скасування рішень загальних зборів, скасування статуту та виключення учасників зі складу товариства з підстав ст. 11, ч. 3, 4 ст.52 та ст. 53, ст. 64 Закону України «Про господарські товариства».
У справі №910/12317/18 позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсними рішення загальних зборів акціонерів товариства щодо доручення голові правління здійснити коригування фінансової звітності товариства за 2017 рік прийнято з питання, яке належить до компетенції не загальних зборів, а правління (виконавчого органу товариства). Позовні вимоги обґрунтовані порушенням корпоративних прав позивача на отримання дивідендів від суми чистого доходу, а саме: ч. 2 ст. 33 Закону України "Про акціонерні товариства", ч. 1 ст. 50 Закону України "Про акціонерні товариства", ч. 5 ст. 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" та ст. 2, ч. 1 ст.4, ч. 1, 2 ст. 6 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні".
У справі №910/10164/21 заявлені позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за невиплаченими дивідендами, а також три відсотки річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання. 
У справі №127/27466/20 Велика Палата Верховного Суду розглядала спір за позовом директора до товариства та реєстратора, у якій заявлено вимоги про визнання особи звільненим з посади керівника Товариства за власним бажанням на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України.
У справі №922/1223/20 Верховний Суд підтримав позицію суду апеляційної інстанції про відмову у задоволення позову з тих підстав, що повноваження директора товариства можуть бути припинені шляхом обрання нового директора, тоді як у справі, що розглядалась такої позовної вимоги заявлено не було. Верховний Суд констатував, що у разі задоволення заявленого позивачем позову відбудеться припинення повноважень директора товариства без обрання нового директора, тобто товариство залишиться без керівника. Окрім цього, Верховний Суд констатував, що аргументи позивача здебільшого зводяться до порушення директором прав та інтересів товариств, а не позивача як учасника.
Тоді як у справі що розглядається предметом спору є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не скликання річних загальних зборів учасників товариства у тому числі з питаннями про розподіл чистого прибутку, виплати дивідендів та визначення їх розміру; зобов`язання товариства скликати та провести загальні збори учасників щодо вказаних питань. 
Розглядаючи цей спір господарський суд установив, що виконавчий орган в особі директора Чернякова В.А. тривало та систематично ухиляється від виконання пунктів 3.2, 3.3 (а-б) 10.2.7, 10.5.1, 10.5.3, 10.8.7, 10.15.1, 11.1 Статуту, порушує пункти 3.3 (а-б) 10.2.7, 10.5.1, 10.5.3, 10.8.7, 10.15.1 Закону №2275-VIII, пункт 5 частини 1 статті 116 Цивільного кодексу України, чим порушує корпоративні права позивача, його право на управління товариством, обізнаність про господарську діяльність та розподіл прибутку. При цьому заявляючи позовну вимогу про визнання припиненими повноваження директора, позивач одночасно просить призначити тимчасово виконуючого обов`язки керівника (директора). 
В ухвалі Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.02.2023 у справі № 127/27466/20 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, зазначається, що оскільки товариство не може діяти без директора (тобто без виконавчого органу), його зміна обов`язково повинна супроводжуватися призначенням нового директора, разом із вимогою припинити трудові відносини повинна заявлятись вимога про визначення особи, яка тимчасово (до прийняття загальними зборами рішення про призначення нового директора) виконуватиме обов`язки керівника товариства. Чинним законодавством це питання не врегульоване. Це може бути особа, яка зазвичай виконує тимчасові обов`язки керівника у випадку його відпустки / хвороби, а за відсутності такої особи або її згоди на таке призначення - учасник товариства, який є його кінцевим бенефіціарним власником.
Наведене відповідає вимогам частини 13 статті 39 Закону №2275-VIII та пункту 10.13.6 Статуту. 
За таких обставин та правового регулювання суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання припиненими трудові відносини між ОСОБА_3 та ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1» з призначенням ОСОБА_2 особою, яка тимчасово (до прийняття загальними зборами рішення про призначення нового директора) виконуватиме обов`язки керівника (директора) ТОВ «Одеський комбікормовий завод № 1». 
Разом з тим, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять згоди ОСОБА_8 на призначення його на таку посаду.
Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Серед іншого, суд також зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі “Проніна проти України”, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини “Серявін та інші проти України” вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
З огляду на викладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Керуючись ст.129,232,233,238,240,241 ГПК України,

ухвалив:
1. Позов задовольнити.
2. Зобов`язати керівника (директора) Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Одеський комбікормовий завод № 1” (65047, м. Одеса, вул. Михайла Грушевського, буд. 39-И, каб. 503/8) скликати, організувати та провести загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Одеський комбікормовий завод № 1” з внесення до порядку денного питань, які є обов`язковими до розгляду на загальних зборах учасників: розподіл чистого прибутку за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки; виплата дивідендів за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки та визначення їх розміру.
3. Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Одеський комбікормовий завод № 1” з призначенням ОСОБА_9 особою, яка тимчасово (до прийняття загальними зборами рішення про призначення нового директора) виконуватиме обов`язки керівника (директора) Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Одеський комбікормовий завод № 1”.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Одеський комбікормовий завод № 1” (65047, м. Одеса, вул. Михайла Грушевського, буд. 39-И, каб. 503/8) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) 4844/чотири тисячі вісімсот сорок чотири/грн 80 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного його тексту і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
У зв`язку із перебуванням головуючої судді Демченко Т.І. на навчанні 08.-09 червня 2026 року, повний текст рішення складено 15.06.2026.

Суддя Демченко Т.І.