ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2026 року	справа № 461/9395/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи.
До Галицького районного суду м. Львова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (далі – ГУ ДМС у Львівській області, відповідач 1), Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради (далі – Сихівська РА ЛМР, відповідач 2), з вимогами:
- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління ДМС України у Львівській області про зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
- зобов`язати Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради внести до реєстру територіальної громади відомості про скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання, сформувати і внести відповідні дані для передачі до відомчої інформації системи ДМС та вчинити всі інші необхідні дії для поновлення записів про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує на те, що він на законних підставах був зареєстрований та тривалий час проживав у службовій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідний ордер на вказане житлове приміщення він отримав під час проходження служби в органах внутрішніх справ України. Як зазначає позивач, лише під час розгляду Сихівським районним судом м. Львова цивільної справи №464/1044/25 про його примусове виселення, йому стало відомо про факт зняття його з реєстрації місця проживання. Вказана реєстраційна дія була вчинена 31.03.2025 року Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради (далі – Сихівська РА ЛМР) на підставі відповідного повідомлення Головного управління ДМС у Львівській області (далі – ГУ ДМС у Львівській області).
Позивач наголошує, що направлене ГУ ДМС у Львівській області повідомлення ґрунтувалося на рішенні цього ж органу від 12.09.2023 року щодо скасування його громадянства України. Водночас позивач акцентує увагу суду на тому, що на момент звернення Відповідача 1 до органу реєстрації та, відповідно, на момент фактичного зняття позивача з реєстрації, законність рішення міграційної служби про втрату ним громадянства оскаржувалася в судовому порядку (справа № 380/24171/23) і вказане рішення ще не набрало законної сили.
На переконання позивача, за таких обставин ГУ ДМС у Львівській області діяло передчасно та протиправно, ініціювавши процес його зняття з реєстрації до остаточного вирішення спору судом. Своєю чергою, Сихівська РА ЛМР, не перевіривши всіх фактичних обставин та проігнорувавши наявність судового спору, безпідставно позбавила його реєстрації місця проживання, чим грубо порушила його конституційні права, зокрема право на житло. У відповіді на відзиви позивач додатково аргументував свою позицію тим, що відповідачі свідомо перекладають відповідальність за незаконне зняття з реєстрації один на одного, чим прямо порушують базові принципи належного урядування та правової визначеності.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.11.2025 року адміністративну справу передано за предметною та територіальною підсудністю до Львівського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 року справу прийнято до провадження. Судом ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач 1 – Головне управління ДМС у Львівській області подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Обґрунтовуючи свою правову позицію вказав, що у зв`язку зі змінами в законодавстві, починаючи з 04.04.2016 року, органи міграційної служби позбавлені функцій органів реєстрації та не наділені повноваженнями приймати владні управлінські рішення про зняття фізичних осіб з реєстрації місця проживання.
Відповідач 1 стверджує, що ГУ ДМС у Львівській області жодного рішення безпосередньо про зняття позивача з реєстрації не приймало. Дії міграційної служби полягали виключно у виконанні прямого законодавчого обов`язку – надісланні до компетентного органу реєстрації (Сихівської РА ЛМР) інформаційного листа-повідомлення від 27.03.2025 року. У цьому листі констатувався факт прийняття рішення від 12.09.2023 року про скасування рішення щодо оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 . З огляду на це, Відповідач 1 вважає, що позовна вимога про скасування юридично неіснуючого рішення міграційної служби про зняття з реєстрації є абсолютно безпредметною. Крім того, Відповідач 1 наголосив, що законність та правомірність базового рішення про втрату громадянства на даний час вже підтверджена судовими інстанціями.
Відповідач 2 – Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради – також подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач 2 обґрунтував правомірність своїх дій тим, що як орган реєстрації він діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що чітко визначені Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 (далі – Порядок № 265).
Відповідач 2 звертає увагу суду на імперативні приписи підпункту 3 пункту 22 Порядку № 265, згідно з якими орган реєстрації зобов`язаний внести зміни до реєстру територіальної громади (зокрема, здійснити зняття особи з реєстрації) на підставі повідомлення територіального органу ДМС щодо скасування рішення про набуття громадянства. Отримавши такий офіційний документ від ГУ ДМС у Львівській області, Сихівська РА ЛМР не мала жодних дискреційних повноважень оцінювати його доцільність, законність чи самостійно перевіряти стан судового оскарження рішень міграційної служби. Орган реєстрації був зобов`язаний невідкладно вчинити відповідну реєстраційну дію, що і було правомірно зроблено 31.03.2025 року.
Ухвалою суду від 21 січня 2026 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в іншій адміністративній справі № 380/24171/23, предметом якої було оскарження позивачем рішення ГУ ДМС у Львівській області про скасування його громадянства.
13 квітня 2026 року, після усунення обставин, що зумовили зупинення, ухвалою суду провадження у цій справі поновлено. Підставою для поновлення стало набрання законної сили постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2026 року у справі №380/24171/23.
Суд всебічно, повно та об`єктивно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінив надані докази за своїм внутрішнім переконанням у їх сукупності та
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 з 24.05.2013 року офіційно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Вказане житлове приміщення мало статус службової квартири Головного управління МВС України у Львівській області, ордер на яку позивач отримав у зв`язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Судом встановлено, що рішенням Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 12.09.2023 року скасовано попереднє рішення ВПР та МР УМВС України у Львівській області від 22.09.2003 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 . 
Правовою та фактичною підставою для вчинення такого кроку суб`єктом владних повноважень стало встановлення факту подання позивачем неправдивих відомостей та приховування суттєвих фактів під час проходження процедури набуття громадянства (невиконання зобов`язання щодо припинення іноземного громадянства).
На виконання своїх повноважень та з метою забезпечення актуальності даних у відповідних реєстрах, Головне управління ДМС у Львівській області листом від 27.03.2025 року №046-11/14-306/4641.8-25 повідомило Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради про вищевказані обставини. 
У цьому листі міграційна служба вказала, що рішенням від 12.09.2023 року відповідно до статті 21 Закону України «Про громадянство України» скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 , у зв`язку з чим просила орган місцевого самоврядування вжити відповідних заходів реагування в межах компетенції.
Отримавши зазначене офіційне повідомлення, Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, реалізуючи делеговані їй державою повноваження органу реєстрації, 31.03.2025 року здійснила відповідну реєстраційну дію. 
Наслідком цієї дії стало зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за вказаною адресою ( АДРЕСА_1 ) шляхом внесення відповідних змін до реєстру територіальної громади.
Суд звертає особливу увагу на те, що правомірність базового рішення ГУ ДМС у Львівській області від 12.09.2023 року про скасування громадянства позивача вже була предметом окремого судового оскарження та отримала належну правову оцінку. 
Так, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 року у справі № 380/24171/23 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування вказаного рішення міграційної служби було відмовлено у повному обсязі.
Надалі, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2026 року рішення суду першої інстанції було залишене без змін. 
Таким чином, правомірність рішення суб`єкта владних повноважень про втрату позивачем громадянства України підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили. 
Відповідно до положень статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені цими судовими рішеннями, є преюдиційними, не потребують додаткового доказування та беззаперечно свідчать про те, що акт міграційної служби є чинним і законним.
Надаючи комплексну правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та перевіряючи дії кожного з відповідачів на предмет відповідності критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, суд виходить з такого концептуального та нормативно-правового регулювання.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Ця конституційна норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі своїх прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Надаючи правову оцінку позовній вимозі, адресованій до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання неправомірним та скасування рішення про зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання, суд виходить із системного аналізу норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.
Суд зазначає, що правові та організаційні засади надання послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання фізичних осіб в Україні, порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних визначаються Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 № 1871-IX.
Згідно з приписами пункту 7 частини першої статті 2 вищевказаного Закону, органом реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи.
Відповідно до пункту 11 частини першої статті 2 цього ж Закону, реєстраційна дія – це внесення органом реєстрації до реєстру територіальної громади відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), зняте з реєстрації місце проживання, задеклароване місце проживання/виключення з реєстру територіальної громади інформації про задеклароване місце проживання, скасування реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання (перебування) з подальшою передачею таких відомостей до відомчої інформаційної системи.
З метою реалізації положень Закону № 1871-IX, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 07 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», якою, зокрема, затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування) та Порядок створення, ведення та адміністрування реєстрів територіальних громад.
Суд наголошує, що внаслідок реформи у сфері реєстрації місця проживання, імплементованої, зокрема, Законом України від 10.12.2015 № 888-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг», з 04 квітня 2016 року повноваження щодо реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб повністю делеговані органам місцевого самоврядування.
Таким чином, починаючи з квітня 2016 року, органи Державної міграційної служби України позбавлені функцій та повноважень щодо здійснення безпосередніх реєстраційних дій, зокрема зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб. Органи ДМС не є «органами реєстрації» у розумінні профільного Закону № 1871-IX і не формують та не ведуть реєстри територіальних громад. Їхня компетенція у цій сфері зводиться до взаємодії з органами реєстрації та ведення відомчої інформаційної системи (Єдиного державного демографічного реєстру), але не до прийняття рішень про зняття з реєстрації.
Як достовірно встановлено судом під час розгляду справи, ГУ ДМС у Львівській області не приймало жодного владного управлінського рішення (акта індивідуальної дії) безпосередньо про зняття позивача з реєстрації місця проживання.
Дії територіального органу міграційної служби в цьому випадку полягали виключно у виконанні передбаченого нормативно-правовими актами обов`язку щодо інформаційної взаємодії з органом реєстрації. Так, ГУ ДМС у Львівській області надіслало до уповноваженого органу реєстрації (Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради) офіційний лист-повідомлення від 27.03.2025 року №046-11/14-306/4641.8-25. 
Зі змісту цього листа встановлено, що міграційна служба лише проінформувала орган місцевого самоврядування про факт прийняття рішення від 12.09.2023 року про скасування рішення щодо оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 , та запропонувала вжити відповідних заходів реагування.
Суд констатує, що вказаний лист-повідомлення від 27.03.2025 року має суто інформативний характер. За своєю правовою природою він не є рішенням суб`єкта владних повноважень (нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії), яке самостійно породжує безпосередні юридичні наслідки у сфері реєстрації місця проживання або напряму змінює чи припиняє права позивача у цій сфері. Таке повідомлення є лише встановленою законодавством підставою для вчинення відповідних дій іншим суб`єктом – органом реєстрації.
З огляду на те, що оскаржуваного позивачем «рішення Головного управління ДМС України у Львівській області про зняття з реєстрації місця проживання» не існує як факту об`єктивної дійсності, оскільки такий документ не приймався і не видавався Відповідачем 1 через відсутність у нього відповідних владних повноважень, суд дійшов висновку, що позовна вимога про його визнання неправомірним та скасування є абсолютно безпредметною.
Відсутність предмета оскарження унеможливлює задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки судовому захисту підлягають лише реальні, а не уявні порушення прав та інтересів особи з боку суб`єктів владних повноважень. За таких обставин позовні вимоги, заявлені до ГУ ДМС у Львівській області, є юридично необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Відносини у сфері реєстрації місця проживання, окрім профільного Закону № 1871-IX, детально регламентовані на підзаконному рівні. Зокрема, процедура внесення змін до реєстрів територіальних громад чітко визначена у Порядку створення, ведення та адміністрування реєстрів територіальних громад, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 (далі – Порядок № 265). Цей нормативний акт має обов`язковий характер для виконання всіма органами реєстрації на території України.
Згідно з імперативним приписом підпункту 3 пункту 22 Порядку № 265, зміни до реєстру територіальної громади орган реєстрації вносить на підставі: повідомлення територіального органу або підрозділу Державної міграційної служби (ДМС) щодо скасування рішення про набуття громадянства України або припинення громадянства України.
Системний аналіз вказаної правової норми у взаємозв`язку із засадами діяльності органів місцевого самоврядування свідчить про те, що Сихівська РА ЛМР, виконуючи делеговані державою функції органу реєстрації, діє у суворо визначених межах. Орган реєстрації за законом не наділений дискреційними (на власний розсуд) повноваженнями щодо надання правової оцінки доцільності, обґрунтованості, законності чи своєчасності рішення органу ДМС про скасування громадянства. Більше того, орган місцевого самоврядування не має права піддавати сумніву чи ревізувати акти державних органів спеціальної компетенції у сфері міграційної політики.
Законодавець чітко та однозначно визначив безальтернативний алгоритм дій: отримання органом реєстрації офіційного повідомлення від підрозділу ДМС про скасування громадянства особи є підставою для внесення відповідних змін до реєстру територіальної громади, тобто вчинення реєстраційної дії щодо зняття такої особи з реєстрації місця проживання. Жодних додаткових умов чи застережень для виконання цього обов`язку Порядок № 265 не містить.
Як встановлено з матеріалів справи, 28.03.2025 року Сихівська РА ЛМР офіційно отримала лист-повідомлення ГУ ДМС у Львівській області від 27.03.2025 року №046-11/14-306/4641.8-25 про скасування рішення щодо набуття громадянства ОСОБА_1 . 
Отримавши вказаний документ, Відповідач 2 діяв виключно на виконання припису підпункту 3 пункту 22 Порядку № 265, здійснивши 31.03.2025 року відповідну реєстраційну дію щодо зняття позивача з реєстрації. За таких обставин, Сихівська РА ЛМР не мала жодного законного права зупинити виконання цієї імперативної норми, вимагати додаткових підтверджень, рішень суду чи ігнорувати повідомлення державного органу.
Суд відхиляє як неспроможні доводи позивача про те, що на момент зняття його з реєстрації базове рішення ДМС від 12.09.2023 року оскаржувалося в суді, а відтак орган реєстрації нібито повинен був утриматися від вчинення реєстраційних дій. 
Суд наголошує, що чинне законодавство України, яке регламентує діяльність органів реєстрації місця проживання, не передбачає права або обов`язку органу реєстрації зупиняти або відмовляти у внесенні змін до реєстру на підставі офіційного повідомлення ДМС виключно через сам факт наявності відкритого судового провадження щодо оскарження дій міграційної служби.
Сам по собі факт подання позову до суду не зупиняє дію оскаржуваного індивідуального акта суб`єкта владних повноважень (рішення ДМС про скасування громадянства), якщо таке рішення не було окремо зупинене судом шляхом вжиття заходів забезпечення позову в порядку статті 150 КАС України.
Згідно з частиною третьою статті 18 Закону № 1871-IX, зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі припинення громадянства України або скасування рішення про оформлення набуття громадянства України здійснюється за повідомленням територіального органу або підрозділу ДМС. Таким чином, обов`язок Відповідача 2 вчинити реєстраційну дію є прямою вимогою закону, яка не залежить від волевиявлення платника податків чи наявності спорів в інших судах, якщо дію акта не зупинено.
Відтак, рішення ГУ ДМС у Львівській області від 12.09.2023 року було чинним і підлягало обов`язковому виконанню всіма компетентними органами державної влади та місцевого самоврядування, у тому числі і Сихівською РА ЛМР. Дії органу реєстрації були повністю синхронізовані з чинним правовим статусом акта міграційної служби.
Більше того, суд звертає увагу на те, що на момент розгляду адміністративної справи по суті, законність самого рішення ГУ ДМС у Львівській області від 12.09.2023 року про скасування громадянства позивача вже остаточно підтверджена судовими інстанціями.
Крім того, суд наголошує, що відповідно до статті 129-1 Конституції України та статті 370 КАС України, судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання на всій території України. Оскільки постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2026 правомірність скасування громадянства позивача підтверджена остаточно, будь-які сумніви щодо правомірності похідних дій зі зняття з реєстрації втрачають правове підґрунтя.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2026 року у справі № 380/24171/23 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції про відмову у скасуванні акта ДМС – без змін. 
Зазначена постанова апеляційного суду набрала законної сили.
Відповідно до приписів частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Преюдиційність цих обставин означає їх незаперечність.
Отже, першопричина (юридична підстава) зняття позивача з реєстрації – скасування його громадянства України – остаточно визнана судом правомірною та законною. Відповідно, похідна дія органу реєстрації (Відповідача 2), яка була вчинена на виконання чинного, незупиненого та згодом підтвердженого судом рішення органу міграційної служби (Відповідача 1), також є правомірною, законною та такою, що не порушує права позивача у спосіб, що підлягає судовому захисту.
Стосовно посилань представника позивача на положення Цивільного кодексу України, норми Житлового кодексу України (зокрема, статтю 125 щодо неможливості виселення окремих категорій осіб без надання іншого житла) та відповідну прецедентну практику Європейського суду з прав людини у справах, що стосуються примусового виселення, суд зазначає наступне.
Вказані аргументи сторони позивача суд визнає юридично нерелевантними та безпредметними в межах даного публічно-правового спору. Суд наголошує на чіткому розмежуванні правової природи інституту реєстрації місця проживання та інституту права користування житловим приміщенням.
Відповідно до імперативних приписів частини першої статті 1 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання або права на найм).
Таким чином, зняття особи з реєстрації за наслідком втрати нею громадянства України має виключно адміністративно-правовий характер і є технічним актом фіксації публічного статусу особи у відповідному державному реєстрі. Ця реєстраційна дія жодним чином не вирішує і не підміняє собою вирішення суто цивільно-правового чи житлового спору щодо наявності або припинення права користування житлом, захисту від виселення чи законності зайняття приміщення. 
Оцінюючи встановлені у справі обставини у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що обидва відповідачі у спірних правовідносинах діяли виключно у межах своїх законодавчо визначених повноважень, в обсязі та у спосіб, що передбачені Конституцією України та профільними законами. Контролюючий орган (Відповідач 1) та орган реєстрації (Відповідач 2) діяли розсудливо та добросовісно, не допустивши жодних порушень суб`єктивних прав позивача під час реалізації своїх владних управлінських функцій. 
Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 1871-IX, реєстрація місця проживання чи зняття з неї є лише засобом публічного обліку та не є підставою для набуття або припинення права володіння чи користування житловим приміщенням. З огляду на це, аргументи позивача про порушення його права на житло (ст. 47 Конституції України) є безпідставними в контексті даного адміністративного спору, оскільки факт зняття з реєстрації не є тотожним факту фізичного виселення, яке регулюється нормами цивільного та житлового законодавства.
Оскільки дії та рішення суб`єктів владних повноважень повністю відповідають критеріям законності, встановленим статтею 2 КАС України, суд констатує відсутність будь-яких правових підстав для задоволення адміністративного позову.
Щодо розподілу судових витрат, суд керується положеннями статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до частини першої цієї статті, судові витрати підлягають стягненню з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень лише у разі задоволення позову сторони, яка не є таким суб`єктом.
Беручи до уваги те, що за результатами розгляду справи суд ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , сплачений ним сума судового збору у розмірі 2 422,40 грн (згідно з квитанцією від 17.11.2025 року № 3594-0103-3832-5092) відшкодуванню не підлягає. Зазначені витрати відповідно до закону покладаються безпосередньо на позивача та залишаються за ним.
Керуючись статтями 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд —
у х в а л и в :
1. В позові ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії — відмовити повністю
2. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 28 квітня 2026 року.
Суддя Коморний О.І.