ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 158/1330/26 пров. № А/857/25915/26	

суддя в 1-й інстанції – Мазур Д.Г.

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кушнір В.О., 
суддів Гуляка В.В., Боршовського Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 квітня 2026 року, ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м.Ківерці у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ: 
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
1.1. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду першої інстанції з позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕНА №6885428 від 22 березня 2026 року.

1.2. КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 квітня 2026 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовлено.

1.3. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 
Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, чим допущено порушення ст.242 КАС України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задоволити. 
Апелянт вважає, що працівник поліції фактично не виконав обов`язку щодо повідомлення причин зупинки та представлення, а висновки суду про наявність законних підстав для зупинки не підтверджується доказами. Окрім того, апелянт наполягає, що працівник поліції в порушенні вимог законодавства не назвав причину зупинки, а одразу перейшов до вимог надати військово-облікові документи. Також вважає, що судом неправильно застосовано статтю 36 КУпАП.
Враховуючи зазначене просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову, якою позов задоволити.

1.4.ПОЗИЦІЯ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.

1.5. МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ ТА ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ 
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
2.1 ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 березня 2026 року інспектором 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Шимчуком В.В відносно ОСОБА_1 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6885428, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП та підставі ч.2 ст.36 КУпАП накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 гривень.
Згідно оскаржуваної постанови позивач 22.03.2026 о 11.03 годин, в с.Озерце, вул.Клепачівська, 144, керуючи автомобілем, наближаючись до транспортного засобу з увімкненими проблисковим маячком синього кольору, який стояв на узбіччі, під час подання сигналу регулювальника, що забороняє рух - зупинився, раптово розпочав рух без дозволу регулювальника та керував транспортним засобом із заднім номерним знаком символи якого не відповідають вимогам ДСТУ 4278:2019, а саме з відсутніми символами державної належності транспортного засобу, чим порушив п.п.3.5 та 8.8.б ПДР України та п.2.9 в. ПДР України.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся до суду, вважає, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена належними та допустимими доказами, просив позов задовольнити та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне та закрити провадження у вказаній адміністративній справі за відсутністю події та складу вищезазначеного адміністративного правопорушення.

2.2. ДОВОДИ ТА МОТИВИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Згідно ст.283 КУпАП також слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, вчинення особою адміністративних правопорушень, за що передбачена відповідальність Кодексом України про адміністративні правопорушення, має підтверджуватися відповідними доказами, невичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.
Щодо доводів представника позивача на відсутність підстав для зупинки його транспортного засобу, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 1 статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках, зокрема:
2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;
6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Отже, працівники поліції при перевищенні швидкості водієм транспортного засобу мали право на підставі ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію» зупинити транспортний засіб.
Як встановлено з матеріалів відеофіксації адміністративного правопорушення поліцейський декілька раз на вимогу ОСОБА_1 повідомив останньому про причину запинки, а саме те, що він керував транспортним засобом «Citroen C-Elysee» з явними ознаками перевищення безпечної швидкості в зоні, де знаходився службовий транспортний засіб поліції з увімкненими проблисковими маячками синього кольору, що змушувало його знизити швидкість руху до 40 км/год та бути готовим до негайної зупинки, чого зроблено не було, що, на думку суду першої інстанції, з якою і погоджується суд апеляційної інстанції, є належною причиною можливої зупинки транспортного засобу.
Представник позивача стверджує, що суд безпідставно встановив відсутність заперечень щодо перевищення швидкості позивачем, однак суд апеляційної інстанції звертає увагу, що судом встановлено відсутність заперечень позивача та представника позивача щодо невиконання позивачем законних вимог працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу, продовжив рух, намагаючись залишити місце події. 
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що такі дії свідчать про свідоме ігнорування законних вимог поліцейського та порушення встановленого порядку взаємодії водія з регулювальником. 
Суд наголошує, що саме під час переслідування транспортний засіб зупинено, зокрема шляхом блокування. 
Відповідно до ч.1 ст.121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частина 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із ч.2 ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Твердження представника позивача про невідповідність та відсутність в оскаржуваній постанові кваліфікації вчиненого адміністративного правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП, також не заслуговує на увагу, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 ставиться в провину порушення конкретних пунктів правил дорожнього руху п.2.9 «в», п.п.3.5. та 8.8.б. ПДР України, які об`єднані уповноваженою особою на складання даного протоколу за ч.2 ст.36 КУпАП.
Зокрема в спірній постанові зазначено, що водій керуючи автомобілем, наближаючись до транспортного засобу з увімкненими проблисковим маячком синього кольору, який стояв на узбіччі, під час подання сигналу регулювальника, що забороняє рух - зупинився, раптово розпочав рух без дозволу регулювальника та керував транспортним засобом із заднім номерним знаком символи якого не відповідають вимогам ДСТУ 4278:2019.
Також згідно долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що поліцейським під час документування правопорушення було здійснено фотофіксацію транспортного засобу позивача марки «Citroen C-Elysee», державний номерний знак « НОМЕР_1 », із акцентом на задній номерний знак, який не відповідав встановленим вимогам ДСТУ 4278:2019, а саме - з відсутніми символами державної належності транспортного засобу. 
Зазначені фотознімки є належними та допустимими доказами, які жодним чином не спростовані стороною позивача по справі.
Факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень повністю підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що винесена 22.03.2026 року інспектором 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Шимчуком В.В відносно позивача по справі ОСОБА_1 постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6885428, винесена з дотриманням вимог чинного законодавства та підстав для її скасування суд не вбачає.
Інших доводів на підтвердження необґрунтованості заявлених позовних вимог відповідач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

2.3. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Згідно із статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 243, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 квітня 2026 року у справі №158/1330/26 – без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	В. О. Кушнір 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Т. І. Боршовський  	
Повне судове рішення складено 15.06.26