Справа № 344/1649/26 
Провадження № 2/344/3109/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ЗАОЧНЕ
03 червня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді Атаманюка Б. М.,
секретаря Солонинко С.А.,
за участі
позивача в режимі відеозв`язку - ОСОБА_1 ,
представника позивача в режимі відеозв`язку - адвоката Самофалової О.Ю.,
неповнолітньої в режимі відеозв`язку – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,- 

В С Т А Н О В И В: 

Адвокат Самофалова Оксана Юріївна, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , 28.01.2026 звернулася до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.05.2026 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду. 
На обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на ті обставини, що у період з вересня 2007 року по серпень 2016 року ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 під час незареєстрованого шлюбу у них народилась донька - ОСОБА_2 , про що 20.01.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зроблено відповідний актовий запис за номером 251 та видано свідоцтво про народження. Після припинення фактичних шлюбних відносин, малолітня ОСОБА_2 залишилась проживати з матір`ю ОСОБА_1 , з якою вони проживають разом і на сьогодні. В червні 2017 року, у зв`язку із відмовою ОСОБА_3 добровільно брати участь в утриманні доньки, ОСОБА_1 була вимушена звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів. 06.10.2017 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/7939/17 з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 19.06.2017 року і до повноліття дитини. 
Водночас, 27.11.2017 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, яке було ними набуто за час спільного проживання однією сім`єю та належить їм на праві спільної сумісної власності. Так, ОСОБА_3 просив суд поділити майно, яке вважав є об`єктом права спільної сумісної власності, а саме: комп`ютерний стіл, дві шафи-купе, шафу в коридорі, комп`ютерний стіл, тумбу під телевізор, м`який куток, диван, кухонний стіл і стільці, офісні крісла 4 шт., комп`ютерне крісло, килим, обігрівач масляний, конвектор, LCD телевізор, супутникове ТБ (комплект), кондиціонер, морозильну камеру, бойлер, пральну машинку, пилосос, маршрутизатор, пароварку, мультиварку, газову плиту, домофон, хлібопічку, лічильники на воду, металопластикові вікна, двері, ролети на вікна, ламінат, люстри, лампи, шпалери, батареї опалення та кошти, витрачені на послуги по їх встановленню. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.10.2018 року у справі №754/15684/17 у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено, оскільки не було надано будь-яких належних письмових доказів про наявність у нього коштів за які купувалось спірне майно та джерел їх походження. До того ж, частина зазначеного у позовній заяві спірного майна було придбано ОСОБА_1 до знайомства з ОСОБА_3 , а частина під час їх спільного проживання, але також за її особисті кошти. 
Таким чином, не надаючи матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки та усвідомлюючи, що його донька знаходиться повністю на утриманні матері - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 намагався відсудити кошти за майно, в придбанні якого не брав участі та на яке не мав ніяких прав. Окрім того, з 14.11.2017 року в Івано-Франківському відділі державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на примусовому виконанні знаходиться рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06.10.2017 року щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 . З моменту відкриття виконавчого провадження № 55150712 в листопаді 2017 року і до листопада 2022 року ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки взагалі не сплачував. Станом на листопад 2022 року за ОСОБА_3 обраховувалась заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 142 043,25 грн., яка була ним сплачена тільки у зв`язку із встановленням у виконавчому провадженні обмежень у праві керування транспортними засобами, користування зброєю, виїзду за межі України, полювання, а також накладення арешту на кошти. В липні 2018 року ОСОБА_3 , звертався до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Батіг Василя Васильовича щодо винесення постанови від 10.05.2018 року про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню №55150712. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.09.2018 року у справі № 754/7939/17 (провадження № 4-с/754/108/18) було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 , оскільки у нього був борг по щомісячним платежам зі сплати аліментів. За таких обставин суд вирішив, що вжиті державним виконавцем заходи у вигляді арешту коштів ОСОБА_3 не суперечили вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та були спрямовані на реальне виконання рішення суду. Отже, усвідомлюючи невиконання обов`язку щодо утримання рідної доньки, ОСОБА_3 переймається іншим - накладенням арешту на його грошові кошти, що містяться на рахунках в банківських установах, за несплату аліментів. Після того, ОСОБА_3 так і продовжував не сплачувати аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_2 аж до листопада 2022 року. 
Водночас, в травні 2025 року ОСОБА_3 цинічно проігнорував прохання доньки ОСОБА_2 надати їй дозвіл на виїзд за кордон для літньої поїздки з однокласниками. Наведене підтверджується зображенням переписки в месенджері. За відсутності згоди ОСОБА_3 на виїзд доньки за кордон, ОСОБА_1 була змушена в екстреному порядку звернутися до Служби у справах дітей та сім`ї для погодження такого виїзду. Таким чином, ненадання дозволу на виїзд доньки за кордон для відпочинку, який до того ж був оплачений матір`ю ОСОБА_1 , є свідоме та умисне здійснення ОСОБА_3 батьківських прав на шкоду та всупереч інтересам дитини. 
Звертає увагу, що ОСОБА_3 взагалі не бере участь у спілкуванні з донькою та у її вихованні, а після листопада 2022 року обов`язок щодо утримання дитини виконує, але частково, в зв`язку із чим наразі знову утворилась заборгованість зі сплати аліментів. Відповідач ОСОБА_3 свідомо не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до своєї доньки ОСОБА_2 , а відтак є усі підстави для позбавлення його батьківських прав, що в майбутньому забезпечить якнайкращі інтереси його дитини. Крім того, ще в серпні 2023 року в переписці з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 повідомив, що бажає, щоб його позбавили батьківських прав, оскільки «хоче бути вільним». 
На підставі зазначених обставин справи, позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно його доньки – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач ОСОБА_1 в режимі відеозв`язку у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Додатково зазначила, що відповідач не спілкується із донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не цікавиться нею та її вихованням. Просила суд позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача в режимі відеозв`язку у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем реєстрації, останнім відомим місцем проживанням та через сайт «Судова влада». Відзиву на позов не подав.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службаи у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник подав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи здійснювати без участі представника та врахувати, те що службою була здійснена робота та надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.
У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. 
Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, повторно не прибув у судове засідання, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а тому у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи суд може відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.9).
Згідно постанови Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 14.11.2017 року на примусовому виконанні знаходиться рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06.10.2017 року щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 (а.с.14).
Згідно розрахунку заборгованість ОСОБА_3 за аліментними платежами станом на 01.01.2026 становить 8263,30 грн. (а.с.15).
Відповідно до постанов Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 05.03.2020 року на боржника ОСОБА_3 накладено тимчасові обмеження у праві керування ТЗ, користування вогнепальною зброєю, у праві полювання, виїзду за межі України, та накладено арешт на кошти боржника (а.с.16-20).
Матеріали справи також містить копії переписки позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 з яких вбачається, що відповідач бажає, щоб його позбавили батьківських прав, оскільки «хоче бути вільним» (а.с.65-68).
Згідно висновку Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.04.2026 № 102-2571, встановлено, що органом опіки здійснювалася робота по вирішенню питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно неповнолітньої дочки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте ОСОБА_3 на зв`язок із працівниками служби не виходив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду даного питання. На засіданні комісії були присутні неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її матір - ОСОБА_1 . За результатами розгляду даного питання орган опіки вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно неповнолітньої дочки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.103-113).
Судом в порядку ст.45 ЦПК України, була з`ясована думка неповнолітньої – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо позбавлення батьківських прав її батька, яка в судовому засіданні в режимі відеозв`язку зазначила, що не бажає спілкуватися із батьком, має на нього образу оскільки він не спілкується з нею, не надав дозвіл їй на виїзд за кордон із поїздкою від школи. Не заперечувала щодо позбавлення батьківських прав її батька ОСОБА_3 .
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 – батько неповнолітньої дочки – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самоусунувся від виховання доки, не цікавиться її ижиттям та розвитком, не піклується про фізичний, духовий і моральний її розвиток.
Отже, відповідач ОСОБА_3 свідомо ухилився від виховання своєї дочки, що полягає у свідомому нездійсненні протягом тривалого часу її виховання, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створення належних умов для розвитку природних здібностей та готування дитини до самостійного життя та праці, що, в свою чергу, вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_3 , батьківських прав щодо неповнолітньої дочки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 76-79, 81, 82, 95, 258, 259, 263-265, 273, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 164, 165, 166, 182 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», суд - 

У Х В А Л И В :
Позов - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_1 , щодо неповнолітньої дочки - ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 11.06.2026.

Суддя Богдан АТАМАНЮК