Справа № 545/5015/24
Провадження № 2/545/232/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2026 Полтавський районний суд Полтавської області в складі :
головуючого судді Путрі О.Г.,
при секретарі Литвинову В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Позивач АТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.
В позовній заяві посилався на те, що між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 29.12.2021 року було укладено кредитний договір №6/2926654.
Згідно вказаного кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит в сумі 205 000 грн. на період з 29.12.2021 року до 28.12.2026 року. Позичальник за цим договором зобов`язався повертати кредит частинами щомісячно згідно з графіком.
На виконання умов цього договору кредитор видав позичальнику кредитні кошти в сумі 205 000 грн. Позичальник свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, станом на 28.10.2024 року заборгованість позичальника перед банком становить 209461,64 грн., з яких: строкова заборгованість 110 586,62 грн., прострочена заборгованість – 24987,73 грн., прострочені відсотки 7915,37 грн., прострочена комісія - 21525 грн., загальна сума реструктуризації по простроченій комісії - 29655,29 грн., загальна сума реструктуризації по простроченим відсоткам - 11642,32 грн., рахунок комісії - 3075 грн., рахунок нарахованих відсотків - 74,31 грн. У зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором від 29.12.2021 року №6/2926654 в розмірі 209461,64 грн. та судові витрати.
Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області Путрі О.Г. від 25.11.2024 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання з викликом сторін.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.04.2025 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, прохав його задовольнити, пославшись на підстави та обставини, викладені у позові. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з?явилася, її інтереси в судовому засіданні представляла представник – адвокат Хворост Д.М., яка прохала відмовити в задоволенні позову АТ «Креді Агріколь Банк», з огляду на те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача комісії є нікчемними. Вказала, що відповідачем на погашення комісії було сплачено кошти у розмірі 34919,71 грн. та відповідно вказана сума має бути зарахована у погашення тіла й відсотків за кредитним договором. Крім того вказала, що у позивача відсутні підстави для дострокового стягнення з відповідача на користь позивача поточної заборгованості у розмірі 209 461,44 грн., оскільки строк дії кредитного договору до 28.12.2026, а у відповідача станом на час здійснення позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором була відсутня прострочена заборгованість.
Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.12, ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
29.12.2021 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №6/2926654, за яким відповідач отримала грошові кошти в сумі 205 000 грн., строком на 60 місяці (а.с.8-9).
Згідно п. 1.1. Кредитного договору, Кредитор надає Позичальнику кредит в сумі 205 000 грн. строком на 60 - місяців з 29.12.2021 року до 28.12.2026 року (включно). Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за Договором щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (Додаток №1 до Договору).
Відповідно до п.1.2 Кредитного договору кредит надається позичальнику на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок Позичальника № НОМЕР_1 в Банку.
Відповідно до підпунктів 1.4.1-1.4.2 пункту 1.4. договору, позичальник зобов`язаний сплачувати банку: процентну винагороду щомісячно, в розмірі 10% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 1,50% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. Договору.
Згідно з п.1.5. Кредитного договору встановлено, що всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом визначені в Правилах надання споживчого кредиту в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та умовах страхування життя Позичальника, які є невід`ємною частиною Кредитного договору та розміщені на офіційному сайті Банку: www.credit-agricole.ua Правила застосовуються в тій частині, яка не суперечить положенням договору (зокрема, не застосовуються положення щодо страхування життя позичальника).
За п. 2.1. Кредитного договору, з метою обслуговування кредиту Банк відкриває Позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості № UA423006140000029094000640578 в Банку.
Відповідно до п. 2.2 кредитного договору, позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості. Сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісії в день повернення кредиту. У випадку, якщо зазначений день повернення кредиту є неробочим, позичальник зобов?язаний сплатити суму нарахованих процентів та платіж за кредитрм у попередній робочий день.
Відповідно до п. 2.3 кредитного договору, підписанням договору позичальник підтверджує, що він у письмовій формі і повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ЗУ «Про споживче кредитування» та/або іншими нормативно-правовими актами, що регулюють це питання.
Згідно з п. 2.4 кредитного договору, позичальник відповідає за виконання своїх зобов`язань за договором усім своїм майном та коштами, на які може бути звернено стягнення у порядку, встановленому чинним законодавством України.
Відповідно до п.п. 4.7 Кредитного договору, сторони домовились збільшити строк позовної давності за вимогами, що випливають з Договору, та встановити його тривалістю 10 років.
Відповідно до п.п. 5.5 Кредитного договору, шляхом підписання Договору Позичальник підтверджує, що він в день укладення Договору особисто отримав свій примірник Договору; умови договору йому зрозумілі; з Правилами і Тарифами Банку, що є чинним на дату укладення Договору і розміщені на Офіційному сайті Банку, ознайомлений, приймає та погоджується; з тарифами Банку ознайомлений, приймає та погоджується.; йому до укладання Договору Банком надано інформацію, яка визначена ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Відповідно до п. 5.7 Кредитного договору, договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань.
Згідно з п.п. 5.8 та 5.9 Кредитного договору, зміни та доповнення до Договору вносяться за погодженням Сторін, мають бути вчинені в письмовій формі та підписані Сторонами, з обов?язковим посиланням на Договір; зміни та доповнення до Правил, а також зміни до Тарифів Банк вносяться Банком в односторонньому порядку; всі редакції Правил та Тарифів Банку зберігаються на Офіційному сайті Банку.
28.03.2024 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та відповідачем укладено договір про внесення змін та доповнень №1 (про часткове прощення боргу) до кредитного договору №6/2926654 від 29.12.2021 року, за умовами якого Графік платежів по кредиту викладено у новій редакції, при цьому несплачена на дату підписання Угоди прострочена заборгованість за кредитним договором переноситься на рахунок строкової заборгованості, а сплата нарахованих і прострочених процентів та комісії (за наявності) переноситься на останній платіж згідно графіку платежів по кредиту. Також за умови недопущення позичальником виникнення прострочення будь-яких платежів на строк не більше ніж 30 календарних днів, банк припиняє зобов`язання позичальника щодо погашення залишку заборгованості за кредитним договором в розмірі не більше ніж 20648,80 грн., шляхом прощення боргу позичальнику (а.с.18).
Як вбачається з платіжної інструкції № 40849156-1 від 29.12.2021 року ОСОБА_1 , позивачем перераховано кошти в сумі 205000 грн. відповідно до кредитного договору №6/2926654 від 29.12.2021 року. (а.с.20). Окрім того, з виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що 29.12.2021 року їй перераховано кредитні кошти в сумі 205000 грн. (а.с.28).
31.05.2024 позивачем АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» направлено ОСОБА_1 лист про сплату простроченої заборгованості у розмірі 15480,62 грн., яка виникла станом на 31.05.2024, роз?яснено наслідки уникнення виконання зобов`язання (а.с.21, 23, 24).
08.07.2024 позивачем направлено відповідачу вимогу щодо дострокове повернення всього кредиту за договором №6/2926654 від 29.12.2021 року, а саме суми кредиту в розмірі 135574,35 грн., процентів - 44686,95 грн., комісії - 9225 грн. Окрім того, з вимоги вбачається, що станом на 08.07.2024 прострочена заборгованість за кредитним договором становить: 10596,76 грн. – прострочений кредит, 3389,34 грн. – прострочені відсотки, 9225 грн. – прострочена комісія (а.с.22 ,а.с. 97).
Як зазначає позивач, відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку наданого банком по кредитному договору №6/2926654 від 29.12.2021 року, станом на 28.10.2024 року, становить 209461,64 грн., з яких: прострочена заборгованість - 24987,73 грн., строкова заборгованість – 110586,62 грн., прострочені відсотки – 7915,37 грн., прострочена комісія – 21525 грн., загальна сума реструктуризації по простроченій комісії - 29655,29 грн., загальна сума реструктуризації по простроченим відсоткам – 11642,32 грн., комісія – 3075 грн., нараховані відсотки – 74,31 грн. (а.с.27).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенізакономяк істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Щодо нарахування та стягнення заборгованості по комісії в загальному розмірі 54255,29 грн., суд приходить до такого висновку.
Правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.
За статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність,постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Додатком 2 до Правил про споживчий кредит до платежів за додаткові та супутні послуги банку віднесено, у тому числі, розрахунково-касове обслуговування.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості (постанова Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження№ 14-44цс21),
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44 цс21) вказано, зокрема, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування.
У той же час суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачиться на користь споживача.
Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження №14-44цс21).
Згідно із ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (Постанова Верховного Суду від 29.03.2023 року у справі № 204/8492/21 провадження №61-10602св22).
У постанові Верховного Суду від 10.11.2021 року у справі №740/3852/19 зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі, суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 вказано на те, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 363/1834/17 від 13.07.2022 року зроблено висновок, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Отже, Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що з урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.
Частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Відповідно до пункту 1.4.2. укладеного між сторонами кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 1,50% у місяць від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1. Договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає: послуги з розрахунку суми чергового та наступних платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування заборгованості за Договором та надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через системи дистанційного обслуговування в режимі 24/7 та через Довідковий центр Банку, інформування Позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування Позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо
Суд не приймає посилання позивача на те, що інформація яка надається відповідачу згідно п.1.4.2 договору не є тотожною тій, яка надається безоплатно згідно ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування».
Зазначене вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов?язків на шкоду споживача, що в сукупності свідчить про те, що вказані умови кредитного договору є несправедливими.
Крім того, матеріали справи не містять доказів, що споживач користувався такими послугами. 
Позивач же не був позбавлений можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договорів щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються банком за таку плату, однак такою можливістю не скористався.
Таким чином, на думку суду, пункт 1.4.2. кредитного договору № 6/2926654 від 29.12.2021 року, яким передбачено сплату позичальником комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 1,50 % щомісячно від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1. кредитного договору, є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 
Станом на 28.10.2024 року позивач обраховує заборгованість відповідача за комісією в наступних розмірах: прострочену комісію - 21525 грн., загальну суму реструктуризації по простроченій комісії - 29655, 29 грн., рахунок комісії - 3075 грн., а всього - 54 255,29 грн.
Таким чином, підстави для нарахування та стягнення з відповідача заборгованості по зазначених комісіях в загальному розмірі 54 255,29 грн. відсутні.
Щодо дострокового звернення позивача з вимогою до відповідача про стягнення заборгованості.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування».
Згідно із ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Згідно з п.1.5. Кредитного договору встановлено, що всі умови відносно надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно кредитного договору, визначені в Правилах надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та умовах страхування життя Позичальника (надалі Правила), які є невід`ємною частиною Кредитного договору та розміщені на офіційному сайті Банку: www.credit-agricole.ua.
Відповідно до п.п. 5.5 шляхом підписання договору позичальник підтверджує, що він в день укладення договору особисто отримав свій примірник договору, умови договору йому зрозумілі, з правилами і тарифами банку, що є чинним на дату укладення договору розміщені на офіційному сайті банку, ознайомлений, приймає та погоджується.
Відповідно до п. 5.10 договору договір укладається шляхом приєднання, складається з публічної частини (правил) та індивідуальної частини (цього договору), підписанням якої позичальник приєднується до договору в цілому.
Отже відповідач був ознайомлений із чинним на дату укладення договору правилами та своїм підписом ствердив про вказаний факт. 
Відповідно до п.2.3.4. Правил встановлено, що у разі несплати Позичальником чергового платежу по кредиту та/або процентам за користування кредитом та/або комісії, згідно з умовами Кредитного договору протягом 30 днів, Банк направляє Позичальнику письмове Повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом, в якому вказується розмір заборгованості з урахуванням належних до сплати суми кредиту, процентів, комісій, штрафних санкцій.
Відповідно до п.2.3.5. Правил встановлено, що невиконання Позичальником зобов`язання по погашенню простроченої заборгованості протягом 1 календарного місяця з дати направлення Повідомлення, та/або розірвання договору про надання додаткових чи супутніх послуг, який є обов`язковим для укладення Кредитного договору, і неукладення протягом 15 календарних днів нового договору про надання таких самих послуг з особою, дає право Банку вимагати дострокового повернення кредиту в повному обсязі, нарахованих процентів та/або нарахованих комісій, штрафів та пені. У цьому випадку Банк направляє Позичальнику та його поручителям (за наявності) відповідну письмову вимогу.
Відповідно до п.2.3.6. Правил встановлено, якщо позичальник протягом 31 дня з моменту направлення йому письмової вимоги Банком, не виконає вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентами, комісіями, штрафними санкціями, Банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду за стягненням на кошти та/або майно позичальника в порядку, передбаченому законодавством України.
Пункт 2.3.7. у випадку порушення позичальником умов договору у тому числі несплати суми кредиту, процентів, комісій, штрафних санкцій та пені, згідно умов договору, а також у випадку невиконання позичальником умов п.п. 2.2.2 - 2.2.9, 2.3.5, 2.3.6 цих правил, банк має безумовне право подати позов до суду про стягнення на кошти та/або майно позичальника в порядку, передбаченому законодавством України.
У зв`язку із невиконанням Позичальником зобов`язання в строки передбачені Кредитним договором, позивач направив на адресу відповідача, зазначену в договорі повідомлення від 31.05.2024 року за вих. № 10451/1759, та в подальшому, у зв`язку з невиконанням вказаної вимоги, вимогу від 08.07.2024 року за вих. № 10451/2201 про дострокове повернення кредиту, процентів, штрафних санкцій у зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного договору № 6/2926654 від 29.12.2021 року. Вказана вимога повернулася «за закінченням терміну зберігання».
Як встановлено судом, 29.12.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 6/2926654. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк надав відповідачу кредит у сумі 205000 грн. строком на 60 місяців з 29.12.2021 до 28.12.2026 (включно). Кредит надано на споживчі потреби.
З виписки по рахунку за кредитним договором № 6/2926654 від 29.12.2021 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 вносила кошти на погашення зобов?язань за кредитним договором. 
Згідно виписок з рахунку по кредитному договору позивачем було зараховано кошти сплачені відповідачем, зокрема:
в рахунок погашення комісії по договору кошти в розмірі 25 701,1 грн., а саме 28.01.2022 року в розмірі 3075 грн., 28.02.2022 року в розмірі 3075 грн., 29.04.2022 року в розмірі 408,17 грн., 29.04.2022 року в розмірі 3075 грн., 18.05.2022 року в розмірі 2666,83 грн., 28.06.2022 року в розмірі 3075 грн., 29.06.2022 року в розмірі 3075 грн., 29.07.2022 року в розмірі 3075 грн., 29.08.2022 року в розмірі 3075 грн., 03.03.3023 року 1101,10 грн. (а.с. 32-33); 
- в рахунок погашення простроченої комісії кошти в розмірі 9218,61 грн., а саме 31.03.2023 року в розмірі 1973,90 грн.,28.04.2023 року в розмірі 3075 грн., 01.06.2023 року в розмірі 2653, 30 грн.,13.10.2023 року в розмірі 1516,11 грн. Загалом сума погашень комісії становить 34 919,71 грн. (а.с.38).
Оскільки умови договору щодо стягнення з відповідача комісії є нікчемними, кошти, які були позивачем фактично зараховані в рахунок погашення комісії, підлягають зарахуванню в рахунок сплати відповідачем необхідних платежів за кредитом. 
Як зазначає позивач, станом на 28.10.2024 року за кредитним договором прострочена заборгованість становить – 24987,73 грн., прострочені відсотки - 7915,37 грн., а загалом – 32 903,1 грн.
Відповідно до листа позивача від 31.05.2024 розмір простроченої заборгованості відповідача станом на 31.05.2024 року становить 15480,62 грн. (а.с.21).
Відповідно до вимоги позивача щодо дострокового виконання боргових зобов`язань від 08.07.2024 розмір простроченої заборгованості відповідача по кредиту становить: прострочений кредит – 10596,76 грн., прострочені проценти – 3389,34 грн., прострочена комісія – 9225 грн. (а.с.22).
Щодо заборгованості по реструктуризації платежів за кредитним договором суд зазначає, що ні листом від 31.05.2024, ні вимогою від 08.07.2024 позивач не повідомляв відповідача про наявність у нього простроченої заборгованості по реструктуризації. Крім того, умовами договору про внесення змін та доповнень №1 від 26.03.2024 до кредитного договору №6/2926654 графік платежів по кредиту викладено у новій редакції, при цьому несплачена на дату підписання угоди прострочена заборгованість за кредитним договором переноситься на рахунок строкової заборгованості, а сплата нарахованих і прострочених процентів та комісії (за наявності) переноситься на останній платіж згідно графіку платежів по кредиту (а.с.18, 19). Відповідно до графіку платежів останній платіж відповідачем має бути здійснено 28.12.2026, що свідчить про відсутність у відповідача простроченої заборгованість по реструктуризації станом на час здійснення позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору.
Отже, станом на час здійсненого позивачем розрахунку (28.10.2024 року) прострочена заборгованість за кредитним договором в розмірі 24987,73 грн. та прострочені відсотків в розмірі 7915,37 грн., про які стверджує позивач, фактично були сплачені за рахунок зарахування позивачем комісій в розмірі 34 919,71 грн., та відповідно зараховані на погашення комісій кошти  перевищують розмір простроченої заборгованості, яка була заявлена позивачем, на 2016,61 грн. ( 34 919,71 грн. - 24987,73 грн. - 7915,37 грн. = 2016,61 грн.)
Таким чином, аналіз вищенаведених норми права та встановлених судом юридичних фактів свідчить про те, що на час здійснення позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, що в свою чергу призвело до звернення з позовом до суду, у відповідача була відсутня прострочена заборгованість за кредитним договором, а тому не існувало передбачених законом та договором підстав для пред?явлення позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту та звернення до суду з позовом до відповідача.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є необгрунтованим та не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13,81,141,259,263-265,352 ЦПК України , суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя           О.Г.Путря