Справа № 199/7533/26
(3/199/2068/26) 
ПОСТАНОВА 
іменем України
02 липня 2026 року         місто Дніпро
Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра Дяченко І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:  ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 674840 від 25.05.2026, водій ОСОБА_1 25.05.2026 о 02:25 годині за адресою: м. Дніпро, вул.Торгівельна, 81, керував транспортним засобом «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager-6820 ARHK 0088», результат тесту 1,73 ‰, чим своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, що зафіксовано на нагрудні камери патрульних поліцейських.
Дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

26.06.2026 через канцелярію суду ОСОБА_1 подав письмові заперечення на протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до яких просить суд проводити подальший розгляд справи у його відсутність, та закрити провадження по справі на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування вказаних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 25.05.2026 у нічний час по вул.Торгівельна, 81 у м. Дніпрі, він не керував транспортним засобом «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_1 , а тому і не порушував Правил дорожнього руху. 
Дійсно вказаний автомобіль був припаркований за вказаною адресою, однак відомостей про те, що він був водієм відеофіксація не містить, що й також підтверджується на його думку рапортом працівника поліції.

За вказаних обставин, з урахуванням письмових пояснень (заперечень) ОСОБА_1 , а також реальних поточних обставин, що склалися у місті Дніпрі, і те, що робота Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра не припинена, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, керуючись нормами ст. 268 КУпАП України,а також те, що інтереси ОСОБА_1 представляють адвокати Красевич А.О., котрий також надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, а також те, що адвокат Безрук С.В., котрий неодноразово повідомлявся про розгляд справи належним чином, що підтверджується судовими смс-повістками, які він отримав: 29.06.2026 об 11:18:56 годині, 30.06.2026 о 09:48:13 годині, однак до суду не з`явився, не повідомивши суд про його неявку, вважаю можливим розгляд справи здійснювати у відсутність ОСОБА_1 та його захисників Красевича А.О., Безрука С.В. 

Дослідивши заперечення (письмові пояснення) ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, вважаю, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Правилами ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
У зв`язку з цим слід зазначити, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права.
Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 674840 від 25.05.2026, водій ОСОБА_1 25.05.2026 о 02:25 годині за адресою: м. Дніпро, вул. Торгівельна, 81, керував транспортним засобом «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager-6820 ARHK 0088», результат тесту 1,73 ‰, чим своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, що зафіксовано на нагрудні камери патрульних поліцейських.
Дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Для притягнення особи до відповідальності за ст. 130 КУпАП необхідно встановити або: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, вважають закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись, на що звертав свою увагу Пленум Верховного Суду України в п. 27 Постанови від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».
В ході перегляду відеозапису з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, судом встановлено фіксування з бодікамер поліцейських лише факт проходження ОСОБА_1 огляду на місці за допомогою технічного приладу та оголошення поліцейським протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Судом встановлено, що відеозаписи з бодікамер поліцейських не містять фіксації руху транспортного засобу «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_1 , як і не містить фіксації зупинки поліцейським вказаного транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 , так і самої пропозиції від працівника поліції пройти водію огляд у закладі медичної установи.
З вказаного суд констатує наступне.
Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року (далі Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція).
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Як убачається з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудного реєстратора поліцейського, огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 пропонувався лише на місці за допомогою технічного приладу «Драгер». Інших записів, щодо пропозицій поліцейським пройти огляд ОСОБА_1 в медичному закладі матеріали справи не містять, як і не містять фіксації того, що водій ОСОБА_1 виказав працівникам поліції свою відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. 
З приводу такого доказу, як рапорт працівника поліції суд зауважує, що рапорт працівника поліції не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення за відсутності будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення особою адміністративного правопорушення. Вказане узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду (постанова від 20.05.2020; справа № 524/5741/16-а).
Суд констатує, що працівники поліції взагалі не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. 
За таких обставин, запропонований працівниками поліції порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння не є дійсним, оскільки проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, а відтак матеріали справи не містять жодних інших фактичних доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що долучений до матеріалів справи відеозапис не можна вважати належним і допустимим доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП., оскільки під час перегляду вказаного відеозапису в судовому засіданні, встановлено суттєве порушення працівниками поліції процедури огляду на стан сп`яніння, передбачений положенням ст. 266 КУпАП, оскільки працівниками поліції ОСОБА_1 пропонувався огляд лише на місці за допомогою технічного приладу «Драгер», факт пропонування останньому проходження огляду в медичному закладі будь-якими технічними засобами не зафіксований. 
Суд приходить до висновку, що підстав застосування до водія ОСОБА_1 п. 2.9а Правил дорожнього руху до обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 674840 від 25.05.2026 не убачається, оскільки працівниками поліції не проводився візуальний огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, процедура відеофіксації правопорушення проведена з численними порушеннями Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, оскільки долучений до матеріалів справи відеозапис не відображає повну хорологію подій, яка мала місце 25.05.2026 за участі водія ОСОБА_1 , у зв`язку з чим зібрані докази по справі є недопустимими. Під час перегляду вказаного відеозапису встановити «поза розумним» сумнівом, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не вбачається можливим.
Суд констатує, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
Згідно ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 заява № 926/08), на переконання суду дані відображенні у протоколі про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Враховуючи вищезазначене приходжу до висновку, що суд позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, беручи до уваги й те, що суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.
Таким чином, досліджуючи та оцінюючи всі надані по справі докази в їх сукупності, суд не убачає належним чином доведеної вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпції.
Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01.11.1950, рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, на переконання суду, не доведено поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тоді як, відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку про відсутність поставленого у вину працівником патрульної поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись п. 1) ч. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд 
ПОСТАНОВИВ:
На підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  за ч. 1 ст. 130 КУпАП – закрити, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. 
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.
Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.

Суддя:        І.В. Дяченко

02.07.2026