ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року
м. Київ

справа № 727/701/25
провадження № 61-301св26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (судді-доповідача), Петрова Є. В., Пророка В. В., 

учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс»,
відповідач - ОСОБА_1 , 

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року, ухвалену колегією у складі суддів Одинака О. О., Кулянди М. І., Височанської Н. К., 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (далі - ТОВ «Він Фінанс») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 

2. Позов мотивовано тим, що 28 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2012/980-МК/1, за яким позичальнику надано кредит в розмірі 461 056,80 грн під 22,9 % річних зі строком повернення до 27 липня 2018 року.
3. На забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ПАТ КБ «Надра» (первісним кредитором) та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 28 грудня 2012 року № МК 1/1, предметом якого є нежитлове приміщення, яке розташоване на АДРЕСА_1 .

4. У подальшому 16 червня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» (первісним кредитором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») укладено договір відступлення права вимоги № GL19N617898ПВФОН, за яким новий кредитор набув усі права за кредитним та іпотечним договорами.

5. Відповідно до реєстру боржників, який є додатком до вказаного договору відступлення прав вимоги, заборгованість позичальника ОСОБА_1 становить 1 027 566,62 грн, з яких: 422 551,64 грн - основний борг за тілом кредиту, 605 014,98 грн - проценти за користування кредитними коштами.

6. Таким чином, зобов`язання та забезпечувальні права перейшли до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», у зв`язку із чим 24 вересня 2020 року відповідачу направлено вимогу про усунення порушень та погашення заборгованості, однак вона залишена останньою без виконання.

7. 25 липня 2024 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» змінено своє найменування на ТОВ «Він Фінанс».

8. Усі права вимоги до відповідача ОСОБА_1 , у зв`язку із вказаними обставинами, перейшли позивачу ТОВ «Він Фінанс».

9. Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2012 року № 2012/980-МК/1 у сумі 1 406 956,82 грн (т. 1 а. с. 7).

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 

10. Шевченківський районний суд м. Чернівці рішенням від 09 вересня 2025 року позов ТОВ «Він Фінанс» задовольнив. Стягнув з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Він Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2012 року № 2012/980-МК/1 у розмірі 1 406 956,82 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат (т. 1 а. с. 226-228).

11. Рішення суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачка ОСОБА_3 отримала кредитні кошти в розмірі 461 056,80 грн та у передбачені кредитним договором строки до 27 липня 2018 року їх не повернула, а тому в останньої наявний обов`язок щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними.

12. Банківські виписки за рахунками позичальника в ПАТ КБ «Надра» у сукупності з іншими наявними у справі доказами підтверджують обставини видачі кредиту відповідачці та його розмір.

13. При цьому, надані позивачем розрахунки заборгованості відповідача не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача або іншими належними та допустимими доказами.

14. Крім того факт отримання та користування відповідачем коштів підтверджується постановою Чернівецького апеляційного суду від 10 січня 2024 року у цивільній справі № 727/2163/23, яка набрала законної сили, та відповідно до змісту якої судом серед іншого було встановлено, що 28 грудня 2012 року ОСОБА_3 уклала з ПАТ КБ «Надра» кредитний договір № 2012/980-МК1, на підставі якого отримала кредит в розмірі 461056,80 грн.

15. Чернівецький апеляційний суд постановою від 09 грудня 2026 року апеляційну скаргу ТОВ «Він Фінанс» задовольнив частково. Змінив мотивувальну частину Шевченківського районного суду міста Чернівці від 09 вересня 2025 року відповідно до змісту цієї постанови. Резолютивну частину рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 09 вересня 2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Він Фінанс» заборгованості змінив, виклавши її в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2012 року № 2012/980-МК/1 у сумі 842 613 (вісімсот сорок дві тисячі шістсот тринадцять) гривень 06 (шість) копійок, з яких 422 551 гривня 64 копійки - заборгованість за кредитом; 420 061 гривня 42 копійки - заборгованість за процентами». Змінив розподіл судових витрат (т. 2 а. с. 44-53). 

16. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що за умовами укладеного між сторонами кредитного договору від 28 грудня 2012 року, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, зі змінюваною процентною ставкою у початковому розмірі 22,9 % річних.

17. Cторони в кредитному договорі від 28 грудня 2012 року погодили строк його дії до 27 липня 2018 року.

18. Як слідує з наданого позивачем розрахунку заборгованості та наявних в матеріалах справи виписок по особових рахунках ОСОБА_1 проценти за період поза межами строку кредитування, встановленого договором, а саме після 27 липня 2018 року, нараховані саме як проценти за «користування кредитом», а не як міра відповідальності на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

19. Вказане унеможливлює тлумачення заявлених до стягнення позивачем процентів за «користування кредитом» поза межами строку кредитування як міри відповідальності на підставі статті 625 ЦК України та, як наслідок, задоволення вимоги в частині заявлених процентів, нарахованих поза межами строку кредитування, тобто після 27 липня 2018 року.

20. З урахуванням визначеного сторонами строку дії кредитного договору до 27 липня 2018 року нараховані проценти частково підлягають зменшенню до 420 061,42 грн (412 813,61 грн (заборгованість за процентами станом 30 червня 2018 року) + 7 247,81 грн (заборгованість за процентами станом 27 липня 2018 року (8 321,56 / 31 х 27 днів).

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 

21. 19 лютого 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Карпюк Ю. М., через систему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року, в якій заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. 

22. Касаційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку, що факт укладення договору та наявність банківських виписок (які є регістрами аналітичного обліку, а не первинними документами про видачу готівки) є достатніми для підтвердження боргу. Тим самим суд застосував статті 1046, 1054 ЦК України всупереч їх тлумаченню Верховним Судом, фактично перетворивши реальний договір на консенсуальний. 

23. Апеляційний суд встановив обставину надання кредитних коштів виключно на підставі банківських виписок та внутрішніх розрахунків банку. Банківська виписка є документом вторинним (зведеним регістром), який лише відображає рух коштів на рахунках, але не підтверджує факт фізичного отримання готівки клієнтом без наявності первинного касового документа. Отже, виписка є недостатнім доказом для встановлення факту отримання готівки, оскільки вони не містять підпису позичальника про отримання коштів. 

24. Суд апеляційної інстанції помилково звільнив позивача від обов`язку доказування, пославшись на преюдиційне значення обставин, встановлених в іншій справі (№ 727/2163/23 та № 727/2727/24). Однак у зазначених справах факт фактичної видачі готівки за кредитним договором 2012 року не був предметом дослідження, а суди не перевіряли первинні бухгалтерські документи. 

25. Від сторони позивача не надходило відзиву на касаційну скаргу. 

Провадження у суді касаційної інстанції

26. Верховний Суд ухвалою від 26 січня 2026 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Карпюк Ю. М., на постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року, витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

27. У березні 2026 року матеріали цивільної справи № 727/701/25 надійшли до Верховного Суду. 

28. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

29. Також підставою касаційного оскарження заявник зазначає те, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 411 ЦПК України). 

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

30. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 28 грудня 2012 року між ПАТ КБ «Надра» (кредитор) та ОСОБА_2 (позичальниця) укладено кредитний договір № 2012/980-МК/1, на підставі якого позичальниця отримала кредит в розмірі 461 056,80 грн, з процентною ставкою у розмірі 22,9 % річних, з кінцевим терміном повернення - 27 липня 2018 року (т. 1 а. с. 17-23).

31. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 28 грудня 2012 року між ПАТ КБ «Надра» (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) укладено іпотечний договір № МК1/1, за умовами якого іпотекодавцем було передано в іпотеку таке майно: нежитлове приміщення, загальною площею 88,7 кв. м, що належать іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 13-16).

32. Згідно з копією договору про відступлення прав вимоги від 16 червня 2020 року № GL19N617898ПВФОН, укладеного між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ПАТ КБ «Надра», ТОВ ФК «Довіра та гарантія» набуло права кредитора за кредитним договором від 28 грудня 2012 року № 2012/980-МК/1, а також право іпотекодержателя за договором іпотеки № МК 1/1 (т. 1 а. с. 37, 38).

33. 24 вересня 2020 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» надіслано ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 , вимогу про усунення порушень, в якій вимагало протягом тридцяти днів з дня отримання цієї вимоги сплатити заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2012 року № 2012/980-МК/1 в розмірі 1 027 566,62 грн (т. 1 а. с. 24, 25). Вказана вимога отримана ОСОБА_1 30 вересня 2020 року.

34. ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (код ЄДРПОУ 38750239) змінило назву на ТОВ «Він Фінанс» (т. 1 а. с. 11, 12).

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

35. Частиною першою статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

36. Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

37. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

38. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

39. У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

40. За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

41. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

42. За змістом статей 525, 612, 611, 629ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

43. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) зазначено, що: «відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

44. Ухвалюючи рішення у справі, суди попередніх інстанцій правильно керувалися тим, що згідно з наявними у справі доказами станом на час розгляду справи в суді зобов`язання за кредитним договором відповідачем належним чином не виконані.

45. Згідно з наведеним позивачем у позовній заяві розрахунком заборгованості за кредитним договором від 28 грудня 2012 року № 2012/980-МК/1 заборгованість відповідача складає 1 406 956,82 грн, що складається з: розмір заборгованості за основною сумою боргу - 422 551,64 грн; сума заборгованості за відсотками - 605 014,98 грн (сума нарахованих відсотків за користування кредитом до 16 червня 2020 року); сума заборгованості за відсотками - 379 390,20 грн (сума нарахованих відсотків за користування кредитом за період із 07 липня 2020 року до 01 червня 2024 року). 

46. Вказаний розмір заборгованості не спростований відповідачем. 

47. Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача посилалася на те, що позивач не довів належними доказами виникнення у відповідача заборгованості за кредитним договором від 28 грудня 2012 року № 2012/980-МК/1. 

48. Статтею 76 ЦПК Українивизначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

49. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

50. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

51. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України).

52. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (статті 77-80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

53. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

54. Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

55. Згідно з пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

56. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

57. Зазначений висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16, від 27 лютого 2025 року у справі № 522/18779/15. 

58. 26 червня 2025 року на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 червня 2025 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб направлено до суду виписки по особових рахунках ОСОБА_4 в ПАТ КБ «Надра» за період 06 лютого 2015 року по 18 червня 2020 року (т. 1 а. с. 133-186).

59. Вказаними виписками підтверджується наявність станом на 18 червня 2020 року заборгованості відповідача за кредитним договором від 28 грудня 2012 року № 2012/980-МК/1, а саме: 422 551,64 грн - заборгованість за кредитом; 535 489,62 грн - заборгованість за процентами.

60. Таким чином, наявні у матеріалах справи виписки по особових рахунках позичальника, яким суди дали оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.

61. На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, суди установили, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача, тому дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотках.

62. Разом з цим змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, встановивши, що сторони у кредитному договорі погодили строк його дії до 27 липня 2018 року, правильно керувався тим, що в такому випадку позивач позбавлений права нараховувати проценти за кредитним договором після закінчення строку кредитування. За таких обставин, суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за процентами за період із 28 липня 2018 року до 01 червня 2024 року у загальній сумі 564 343,76 грн. 

63. Постанова суду апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за період із 28 липня 2018 року до 01 червня 2024 року сторонами не оскаржується, тому суд касаційної інстанції не переглядає оскаржувану постанову в цій частині. 

64. Доводи касаційної скарги про те, що суди встановили факт видачі відповідачу кредитних коштів та наявність заборгованості за кредитним договором на підставі неналежних доказів, є необґрунтованими, оскільки відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи передбачений кредитним договором порядок надання кредитних коштів був дотриманий та розмір заборгованості за кредитним договором належним чином підтверджений, зокрема, випискою з особового рахунку позичальника.

65. Крім того, обставини отримання кредитних коштів перевірялися та встановлювалися в іншій справі (№ 727/2163/23) за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про витребування майна із чужого незаконного володіння. 

66. Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15, є необґрунтованими, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, у зазначеній заявником справі та у справі, яка переглядається у касаційному порядку, є різними.

67. Так, у справі № 161/16891/15висновки судів зводяться до того, що позивач у порушення вимог процесуального закону не довів належними доказами (первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») наявність заборгованості у відповідача перед банком; на вимогу суду банк не надав оригіналів кредитних договорів за 2006 та 2009 рік, оригіналу Генеральної угоди від 09 серпня 2012 року, виписки за картковим рахунком, доказів отримання відповідачем кредиту чи перерахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача, тоді як представник відповідача заперечував підписання кредитних договорів з банком та здійснення платежів на виконання їх умов.

68. Разом з цим, у справі, яка переглядається у касаційному порядку, суди установили, що надання кредитних коштів відповідачу підтверджується належними та допустимими доказами, у тому числі випискою з особового рахунку позичальника. Тобто, у постанові Верховного Суду, на яку посилається заявник, та у справі, яка переглядається, є відмінними встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин. У кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

69. Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15, є необґрунтованими, оскільки суд не порушив таких висновків. 

70. У справі № 200/5647/18 суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, вказав, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Проте, залишаючи без змін рішення місцевого суду, апеляційний суд не дослідив належним чином наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку. 

71. У справі № 278/2177/15 суди встановили, що виникнення заборгованості по боргових зобов`язаннях та їх розмір підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по кредитному договору, що свідчить про те, що судами досліджувались первинні документи. 

72. Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).

73. Посилання заявника на загальні висновки у відповідних постановах Верховного Суду не підтверджують доводів касаційної скарги про те, що судом неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права, оскільки фактичні обставини у наведених як приклад справах відрізняються від тих, що установлені судами у розглядуваній справі.

74. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.

75. Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.

76. Підстав для виходу за межі доводів касаційної скарги судом касаційної інстанції не встановлено.
77. Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення -без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

78. Доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, тому колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень (рішення суду першої інстанції в незмінній частині та постанови апеляційного суду) - без змін.

Щодо судових витрат

79. Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 вересня 2025 року у незмінній частині та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

Є. В. Петров 

В. В. Пророк