П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року
м. Київ
справа № 990/392/24
провадження № 11-12заі26
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Гімона М. М.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Губської О. А., Ємця А. А., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Тітова М. Ю., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадженняадміністративну справу № 990/392/24 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 грудня 2025 року (судді Яковенко М. М., Білоус О. В., Олендер І. Я., Хохуляк В. В., Шишов О. О.; повне судове рішення складено 11 грудня 2025 року),
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У грудні 2024 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний адміністративний суд) як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада, відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ВРП щодо розгляду повідомлення суддів Окружного адміністративного суду міста Києва вх. № 3886/0/6-24 від 25 листопада 2024 року (далі - повідомлення суддів);
- зобов`язати ВРП розглянути повідомлення суддів у порядку, визначеному статтями 20, 24, 32 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) та пунктами 3.4-3.6 Регламенту ВРП, затвердженого її рішенням від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (у редакції рішення ВРП від 21 листопада 2023 року № 1068/0/15-23; далі - Регламент).
2. На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилався на те, що повідомлення суддів протиправно розглянув одноособово Голова ВРП Усик Григорій Іванович (далі - Голова ВРП), який надав відповідь шляхом направлення листа. Однак з огляду на порушені у зверненні питання воно мало бути в автоматизованому порядку розподілене для розгляду відповідно до вимог Закону № 1798-VIII та Положення про автоматизовану систему розподілу справ, затвердженого рішенням ВРП від 16 листопада 2017 року № 3689/0/15-17 (далі - Положення № 3689/0/15-17). Невчинення передбачених зазначеними актами дій свідчить про протиправну бездіяльність ВРП і водночас перебирання Головою ВРП на себе повноважень ВРП, що визначені Конституцією України та Законом № 1798-VIII. Указане призвело до порушення прав та інтересів заявників щодо розгляду направленого ними повідомлення у суворій відповідності до визначених законом процедур.
3. Аналогічні позови подали ОСОБА_2 (справа № 990/390/24), ОСОБА_3 (справа № 990/395/24), ОСОБА_4 (справа № 990/401/24), ОСОБА_5 (справа № 990/402/24), ОСОБА_6 (справа № 990/9/25).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та його мотиви
4. Касаційний адміністративний суд ухвалою від 24 лютого 2025 року об`єднав в одне провадження справу № 990/392/24 зі справами № 990/390/24, № 990/395/24, № 990/401/24, № 990/402/24, № 990/9/25. Об`єднаній справі присвоєно № 990/392/24.
5. Рішенням від 08 грудня 2025 року Касаційний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив повністю.
6. Судове рішення вмотивоване тим, що саме ВРП як конституційний орган державної влади наділена виключними повноваженнями щодо розгляду питання про наявність підстав для внесення подання до органу, що обрав (призначив) члена Ради, про звільнення члена ВРП та питання зупинення повноважень такого члена ВРП. 
7. Розгляду такого рішення має передувати визначення члена ВРП за ініціативою її Голови у випадку, якщо він дійшов висновку про виявлення фактів, які свідчать про вчинення членом Ради діяння, передбаченого пунктами 3-6 частини першої статті 24 Закону № 1798-VIII, шляхом автоматизованого розподілу справ для здійснення перевірки виявлених обставин та підготовки ним попереднього висновку по суті цього питання.
8. Водночас, як зазначив суд першої інстанції, судді Окружного адміністративного суду міста Києва направили своє повідомлення на адресу Голови ВРП як особи, відповідальної за організацію роботи ВРП та координацію роботи її органів. На вказане повідомлення Голова ВРП листом від 09 грудня 2024 року № 33028/0/9-24 надав відповідь. 
9. Суд дійшов висновку про відсутність у межах цієї справи протиправної бездіяльності з боку ВРП, якій в установленому порядку не було передано для розгляду повідомлення суддів, адже ВРП не могла розглянути те, що не передано на її розгляд.
10. Оскільки вимога позивачів про зобов`язання ВРП розглянути повідомлення суддів є похідною від вимоги про визнання її бездіяльності протиправною, то висновок суду про відсутність підстав для задоволення основної вимоги унеможливлює задоволення похідних вимог.
11. Суд зробив застереження, що в межах розгляду цієї справи він не вдавався до оцінки наявності чи відсутності обставин, викладених у повідомленні суддів, а так само оцінки правомірності дій Голови ВРП Усика Г. І. щодо непередачі повідомлення суддів на розгляд Ради, оскільки такі не є предметом цього судового розгляду, адже відповідачем у справі визначено ВРП, а позовні вимоги спрямовані виключно на оскарження її бездіяльності. Суд зауважив, що оцінка правомірності дій Голови ВРП буде надана під час розгляду справ № 320/60839/24, № 320/60736/24, № 320/60730/24, № 320/61427/24, в яких позовні вимоги подібного характеру пред`явлені безпосередньо до Голови ВРП.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
12. З рішенням Касаційного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року не погодилися, зокрема, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 (далі - скаржники, апелянти), які кожен окремо подали апеляційні скарги. Просять рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
13. Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 є подібними за своїм змістом і обґрунтуванням. Якщо систематизувати позицію цих апелянтів, то вона полягає в такому.
14. На обґрунтування своїх вимог зазначені скаржники посилалися на те, що оскільки ВРП отримала повідомлення суддів і зареєструвала його, у неї виник обов`язок діяти за встановленою законодавством процедурою, яка протиправно була проігнорована, чим і допущено протиправну бездіяльність. У цьому контексті звертали увагу на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений, зокрема, у постанові від 07 липня 2021 року у справі № 9901/345/20, відповідно до якого бездіяльність може бути визнана протиправною, якщо орган мав об`єктивну можливість діяти, був зобов`язаний це робити, але не виконав свого обов`язку.
15. Окремо звертали увагу, що відповідно до вимог статей 46, 48 та 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відповідачем у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності є саме державний орган (суб`єкт владних повноважень), який має реалізовувати визначені йому законом повноваження. Отже, навіть якщо конкретну дію або бездіяльність вчинила посадова особа, відповідальність за належне виконання публічних функцій несе орган у цілому. Натомість, на переконання апелянтів, висновки суду першої інстанції фактично розривають зв`язок між органом та його посадовою особою, що суперечить принципам адміністративної відповідальності суб`єкта владних повноважень.
16. Також скаржники наводили практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо розуміння формулювання «згідно із законом», практику Конституційного Суду України щодо принципу верховенства права і його елементу - правової визначеності, а також наявності у скаржників правомірних очікувань на те, що державні органи вчинятимуть дії в спосіб і порядок, визначені чинним законодавством, що є ключовим аспектом правової держави.
17. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , яка подана його представником - адвокатом Панченко О. О., зводяться до того, що повідомлення суддів було адресовано ВРП, але розглянуто одноособово Головою ВРП, що є протиправним. Скаржник наполягає, що повідомлення суддів стосувалося саме виявлення фактів порушення членами ВРП етичних норм, а тому в обов`язковому порядку мало бути передано на автоматизований розподіл і розглянуто ВРП у колегіальному складі. Рішення ж суду першої інстанції, на переконання скаржника, легітимізує ситуацію, за якої не існує передбачуваного, прозорого та ефективного механізму захисту прав у випадках протиправної поведінки членів ВРП, що суперечить як принципу правової визначеності, так і праву на ефективний засіб юридичного захисту. Також в апеляційній скарзі наводяться доводи про порушення судом норм процесуального права, що виявилося в тому, що після об`єднання справ в одне провадження суд відмовив у залученні до участі у справі третіх осіб, хоча інший склад суду (до об`єднання справ) у справі № 990/401/24 за позовом ОСОБА_4 дійшов протилежного висновку і третіх осіб залучив. Такі дії суду, на переконання скаржника, позбавили третіх осіб можливості брати участь у справі.
Узагальнений виклад позиції ВРП
18. ВРП у відзивах на апеляційні скарги просить залишити їх без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року - без змін.
19. Заперечуючи проти доводів і вимог апеляційних скарг, ВРП звертає увагу, що повідомлення суддів не належало до категорії «справ», які підлягають обов`язковому автоматизованому розподілу між членами Ради. Також це звернення не було «матеріалами стосовно зупинення повноважень», оскільки на момент його надходження питання про звільнення чи зупинення повноважень вказаних членів ВРП не перебувало на розгляді колегіального органу. Ні Конституція України, ні спеціальні закони не передбачають можливості притягнення члена ВРП до дисциплінарної відповідальності саме цим органом. Оскільки ВРП не наділена повноваженнями розглядати дисциплінарні скарги на своїх членів, звернення було розглянуто в порядку Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР), що відповідає вимогам статті 40 Конституції України.
20. За позицією ВРП, обов`язок ініціювати автоматизований розподіл виникає у Голови Ради лише в разі «виявлення фактів», що свідчать про вчинення діяння, передбаченого законом для звільнення члена Ради. Однак доводи повідомлення суддів зводилися до незгоди з діями членів Ради під час розгляду конкретних дисциплінарних справ, що за законом має оскаржуватися в порядку, встановленому статтею 51 Закону № 1798-VIII, а не через процедуру звільнення членів органу.
21. ВРП доводить, що в цьому випадку Голова ВРП не «підміняв» собою колегіальний орган, а діяв у межах своїх повноважень, надаючи відповідь на звернення, яке за своїм змістом не могло бути розглянуте пленарним складом Ради. При цьому надання відповідей на листи з питань, що стосуються членів ВРП, є частиною адміністративних функцій Голови ВРП щодо організації та координації роботи органу.
22. Також відповідач наголошує, що прийняття рішення про зупинення повноважень члена Ради є дискреційним повноваженням ВРП, а законодавство не передбачає обов`язку органу ініціювати цей процес за зверненням громадян.
23. Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо порушення судом норм процесуального права, ВРП звертає увагу, що в задоволенні позовів було відмовлено з підстав відсутності протиправної бездіяльності, а тому питання залучення третіх осіб не могло вплинути на правильність таких висновків суду.
Рух апеляційних скарг 
24. Ухвалами від 16 січня 2026 року суддя Великої Палати Верховного Суду Гімон М. М. залишив без руху апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , надавши десятиденний строк для усунення виявлених недоліків.
25. Ухвалами від 29 січня та 19 лютого 2026 року Велика Палата Верховного Суду відкрила провадження за апеляційним скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 на рішення Касаційного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року.
26. Водночас ухвалою від 19 лютого 2026 року Велика Палата Верховного Суду повернула апеляційну скаргу в частині оскарження рішення Касаційного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року ОСОБА_2 .
27. Ухвалою від 11 березня 2026 року Велика Палата Верховного Суду відмовила в задоволенні клопотань ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про розгляд справи за їх участю, а справу призначила до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
28. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.
Обставини справи, які установив суд першої інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини
29. 25 листопада 2024 року до ВРП надійшло адресоване Голові Ради Усику Г. І. колективне повідомлення суддів Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_17., ОСОБА_3., ОСОБА_5., ОСОБА_1., ОСОБА_6., ОСОБА_4., ОСОБА_2. (далі - судді, заявники), щодо порушення професійної етики членами Ради ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 (далі - члени ВРП). Повідомлення суддів зареєстроване 25 листопада 2024 року за вх. № 3886/0/6-24.
30. У вказаному повідомленні судді зазначали про наявність складу дисциплінарного проступку в діях наведених вище членів ВРП під час розгляду 11 та 13 листопада 2024 року Першою і Третьою Дисциплінарними палатами ВРП дисциплінарних справ стосовно суддів Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1. та ОСОБА_16 Зокрема, зауважено, що вказані члени ВРП повністю проігнорували положення Закону № 1798-VIII щодо закритого розгляду справи, грубо порушили приписи Цивільного кодексу України щодо заборони використання імені особи та норми Кримінального процесуального кодексу України щодо заборони використання інформації, отриманої внаслідок втручання у спілкування, інакше як для вирішення завдань кримінального провадження та порядку допиту свідків, та фактично вчинили дії щодо встановлення фактів начебто протиправної діяльності інших суддів без належних доказів, чим так само грубо порушили принцип презумпції невинуватості та етичні норми судді, що закріплені у статті 12 Кодексу суддівської етики, та підірвали авторитет і суспільну довіру до правосуддя та судової влади.
31. Крім того, зазначено, що члени ВРП ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 під час розгляду дисциплінарного провадження щодо судді ОСОБА_1 13 листопада 2024 року вчинили дії щодо розгляду дисциплінарної справи у відкритому засіданні без належного завчасного повідомлення всіх учасників дисциплінарної справи, чим грубо порушили етичні норми судді, що закріплені у статті 11 Кодексу суддівської етики, та підірвали авторитет і суспільну довіру до правосуддя та судової влади.
32. На переконання заявників, у діях членів ВРП вбачається склад дисциплінарного правопорушення, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 24 Закону
№ 1798-VIII. Тому судді просили розглянути вказане повідомлення про факти порушень, допущених з боку членів ВРП, за результатами його розгляду ухвалити рішення, передбачене статтею 24 Закону № 1798-VIII, щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та зупинити повноваження цих членів Ради.
33. За резолюцією Голови ВРП вказане повідомлення суддів управлінням документального забезпечення передано керівникові секретаріату Ради, а керівником секретаріату - управлінню по роботі зі зверненнями, запитами на інформацію та забезпечення організації особистого прийому громадян для опрацювання.
34. 09 грудня 2024 року Голова ВРП на бланку Ради підписав лист-відповідь на повідомлення суддів.
35. Управління документального забезпечення здійснило реєстрацію відповідного листа 09 грудня 2024 року з присвоєнням документу вихідного номера 33028/0/8-24 та відправило адресатам.
36. У відповіді, зокрема, зазначено, що чинним законодавством України не передбачено можливості притягнення членів ВРП до дисциплінарної відповідальності.
37. З посиланням на правовий висновок Верховного Суду, викладений у рішенні від 04 лютого 2021 року у справі № 9901/373/20, який у подальшому підтримала Велика Палата Верховного Суду (постанова від 30 вересня 2021 року), зазначено, що Конституція України, Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), Закон № 1798-VIII, а також будь-який інший законодавчий акт не містять серед повноважень ВРП притягнення до дисциплінарної відповідальності члена Ради. Отже, ВРП не має підстав для розгляду скарг стосовно її членів.
38. Окремо звернуто увагу заявників на те, що викладені в повідомленні доводи зводяться до незгоди з діями членів ВРП під час розгляду дисциплінарних справ стосовно суддів Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1., ОСОБА_16 Тому авторам повідомлено, що такі доводи можуть бути включені до скарг при оскарженні рішень дисциплінарних палат за результатами розгляду таких дисциплінарних справ у порядку, передбаченому статтею 51 Закону № 1798-VIII.
39. Також у відповіді зазначено, що за даними автоматизованої системи діловодства у ВРП 25 листопада 2024 року за вх. № 3874/0/6-24 зареєстровано скаргу судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1. на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 13 листопада 2024 року № 3300/3дп/15-24 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 », 28 листопада 2024 року за вх. № 3912/0/6-24 зареєстровано скаргу судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_16. на рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 11 листопада 2024 року № 3268/1дп/15-24 «Про притягнення судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_16 до дисциплінарної відповідальності». Зазначені скарги суддів Окружного адміністративного суду міста Києва ВРП розгляне в порядку, визначеному законодавством.
40. З урахуванням викладеного заявникам повідомлено, що ВРП не має підстав для ініціювання розгляду питання про зупинення повноважень та звільнення членів ВРП із займаних посад.
41. Зміст спірних у цій справі правовідносин полягає в тому, що, на переконання позивачів, їх доводи, викладені в повідомленні суддів, не могли розглядатися одноособово Головою ВРП у спосіб надання відповіді в порядку, визначеному Законом № 393/96-ВР, а мали бути предметом колегіального розгляду ВРП. Натомість, за позицією ВРП, доводи повідомлення суддів не давали підстав для визнання останнього «справою», як наслідок - і для ініціювання розгляду питання про звільнення зазначених суддями членів ВРП. 
Норми права, які регулюють спірні правовідносини, і висновки Великої Палати Верховного Суду щодо їх застосування
42. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
43. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
44. Статтею 131 Конституції України передбачено, що в Україні діє ВРП, яка, зокрема, розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора (пункт 3); здійснює інші повноваження, визначені цією Конституцією та законами України (пункт 9).
Рада складається з двадцяти одного члена, з яких десятьох - обирає з`їзд суддів України з числа суддів чи суддів у відставці, двох - призначає Президент України, двох - обирає Верховна Рада України, двох - обирає з`їзд адвокатів України, двох - обирає всеукраїнська конференція прокурорів, двох - обирає з`їзд представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ.
45. Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1798-VIII ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
46. Згідно з пунктами 3, 9, 20-2, 21 частини першої статті 3 Закону № 1798-VIII саме до повноважень ВРП належить забезпечення здійснення дисциплінарним органом дисциплінарного провадження щодо судді; вжиття заходів щодо забезпечення авторитету правосуддя та незалежності суддів; прийняття рішення про звільнення членів ВРП; здійснення інших повноважень, визначені цим Законом та Законом 
№ 1402-VIII.
47. Статтею 26 Закону № 1798-VIII передбачено, що ВРП діє у пленарному складі, якщо інше не встановлено цим Законом. Для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів ВРП утворює Дисциплінарні палати з числа членів ВРП. До складу кожної Дисциплінарної палати входить щонайменше чотири члени ВРП. При формуванні Дисциплінарних палат Рада має забезпечити, щоб щонайменше половина, а якщо це неможливо - принаймні значна частина членів кожної Дисциплінарної палати були суддями або суддями у відставці.
48. Відповідно до частин п`ятої і шостої статті 22 Закону № 1798-VIII до повноважень Голови ВРП належать: 1) організація роботи ВРП, призначення засідань та головування на них; 2) координація роботи органів ВРП; 3) направлення Президентові України подання ВРП про призначення судді на посаду; 4) підписання ухвалених Радою актів, протоколів засідань; 5) загальне керівництво секретаріатом ВРП; 6) погодження призначення на посади та звільнення з посад працівників секретаріату, застосування до них заходів заохочення, дисциплінарного впливу, вирішення або порушення в установленому порядку питання про присвоєння рангів державним службовцям секретаріату ВРП; 7) розпорядження бюджетними асигнуваннями на утримання і забезпечення діяльності ВРП; 8) представництво Ради у відносинах з іншими органами та установами у системі правосуддя, органами державної влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, органами влади іноземних держав та міжнародними організаціями. Голова ВРП здійснює також інші повноваження, визначені законом.
49. Статтею 20 Закону № 1798-VIII визначені права та обов`язки члена ВРП. Згідно з частинами шостою і сьомою цієї статті якщо в діях члена ВРП є ознаки, які свідчать про обґрунтованість наявних підстав для звільнення члена ВРП з посади, визначені пунктами 3-6 частини першої статті 24 цього Закону, ВРП може ухвалити рішення про зупинення повноважень такого члена ВРП до закінчення встановленої законом процедури, в якій відповідні факти мають бути встановлені, в сукупності не більше двох місяців. Рішення про зупинення повноважень члена ВРП вважається ухваленим, якщо за нього проголосувала більшість членів ВРП від її складу. Члени ВРП у своїй діяльності та поза її межами повинні дотримуватися встановлених для судді етичних стандартів як складової професійної етики члена ВРП.
50. Пункт 3 частини першої статті 24 Закону № 1798-VIII установлює таку підставу для звільнення члена ВРП з посади, як грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом члена ВРП або виявило його невідповідність займаній посаді, допущення іншої поведінки, що підриває авторитет та суспільну довіру до правосуддя та судової влади, у тому числі недотримання етичних стандартів судді як складової професійної етики члена ВРП.
51. Відповідно до частин другої і четвертої статті 24 Закону № 1798-VIII рішення про звільнення члена ВРП з посади з підстав, визначених пунктами 3-6 частини першої цієї статті, приймається органом, що обрав (призначив) члена ВРП, за поданням Ради. Рішення про внесення подання про звільнення члена ВРП ухвалюється більшістю від складу ВРП. З дня внесення зазначеного подання такий член ВРП відсторонюється від посади, а його повноваження зупиняються до ухвалення рішення органом, що обрав (призначив) цього члена ВРП. Член ВРП, стосовно якого Радою розглядається питання про звільнення з посади або внесення подання про звільнення з посади, не бере участі у голосуванні щодо такого рішення.
52. Процедурні питання здійснення ВРП повноважень, визначених Конституцією України, законами № 1798-VІІІ, № 1402-VIII, іншими законами України, порядок підготовки, розгляду та прийняття ВРП, її Дисциплінарними палатами та іншими органами рішень, а також інші питання діяльності ВРП регулюються Регламентом 
(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
53. Згідно з пунктом 3.4 Регламенту у разі виявлення фактів, які свідчать про вчинення членом Ради діяння, передбаченого пунктами 3-6 частини першої статті 24 Закону № 1798-VIII, Голова Ради ініціює визначення члена Ради шляхом автоматизованого розподілу справ для здійснення перевірки виявлених обставин. Член Ради готує попередній висновок по суті цього питання, при підготовці якого він вправі опитувати працівників cекретаріату Ради, пропонувати надати пояснення члену Ради, перевірку щодо дій або бездіяльності якого він здійснює, робити запити в порядку, передбаченому статтею 31 Закону № 1798-VIII, здійснювати інші організаційні дії щодо підготовки цього питання до розгляду. Підготовка попереднього висновку щодо фактів вчинення членом Ради діяння, визначеного пунктами 3-6 частини першої статті 24 Закону, і розгляд питання про внесення до органу, що обрав або призначив члена Ради, подання про звільнення члена Ради здійснюється в межах строку, передбаченого частиною шостою статті 20 Закону № 1798-VIII. 
54. Зупинення повноважень члена Ради здійснюється в порядку, визначеному частиною шостою статті 20 Закону № 1798-VIII (пункт 3.5 Регламенту). 
55. Питання про внесення до органу, що обрав або призначив члена Ради, подання про звільнення члена Ради розглядається на пленарному засіданні Ради. Таке рішення вважається ухваленим, якщо за нього проголосувало не менше чотирнадцяти членів ВРП (пункт 3.6 Регламенту).
56. Статтею 32 Закону № 1798-VIII передбачено, що для здійснення розподілу справ у ВРП, її органах діє автоматизована система розподілу справ (визначення члена ВРП - доповідача, дисциплінарного інспектора ВРП - доповідача). Положення про автоматизовану систему розподілу справ затверджується ВРП.
57. Рішенням ВРП від 16 листопада 2017 року затверджено Положення № 3689/0/15-17.
58. Згідно з пунктом 1.2 розділу І Положення № 3689/0/15-17 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) це Положення визначає порядок функціонування у ВРП (її органах) автоматизованої системи визначення члена ВРП - доповідача при здійсненні ним повноважень відповідно до Конституції та законів України.
59. Автоматизована система забезпечує об`єктивний та неупереджений розподіл справ між членами ВРП з дотриманням принципу випадковості, у хронологічному порядку надходження справ, у рівній кількості для кожного члена ВРП з урахуванням коефіцієнтів навантаження.
60. Пункт 1.5 розділу І Положення № 3689/0/15-17 визначає, що термін «справи» - це, зокрема, матеріали щодо забезпечення незалежності суддів, матеріали стосовно зупинення повноважень члена ВРП.
61. Отже саме ВРП як конституційний орган державної влади наділена виключними повноваженнями щодо розгляду питання про наявність підстав для внесення подання про звільнення члена ВРП органу, що його обрав (призначив), та питання про зупинення повноважень такого члена ВРП.
62. Повноваження щодо прийняття рішення про звільнення члена Ради за грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом члена ВРП або виявило його невідповідність займаній посаді, допущення іншої поведінки, що підриває авторитет та суспільну довіру до правосуддя та судової влади, у тому числі недотримання етичних стандартів судді як складової професійної етики члена Ради має лише орган, що обрав (призначив) члена ВРП, а до повноважень Ради відноситься лише внесення чи невнесення подання про звільнення члена ВРП.
63. Водночас норм, які б деталізували процедуру розгляду повідомлень, які стосуються звільнення члена ВРП з посади з підстав, визначених пунктами 3-6 частини першої статті 24 Закону № 1798-VIII, цей Закон не містить.
Оцінка висновків Касаційного адміністративного суду та аргументів учасників справи
64. Ключове питання, що постало перед Великою Палатою Верховного Суду в контексті висновків суду першої інстанції, полягає в тому, чи впливає визначення у повідомленні суддів адресата (Голову ВРП, а не ВРП) на хід і порядок його розгляду.
65. Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
66. Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України термін «суб`єкт владних повноважень» у цьому Кодексі вживається в такому значенні: це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
67. Аналіз правового регулювання спірних правовідносин дає підстави для висновку, що Голова ВРП, який за змістом пункту 3.4 Регламенту ініціює визначення члена Ради шляхом автоматизованого розподілу справ для здійснення перевірки фактів, які свідчать про вчинення членом Ради діяння, передбаченого пунктами 3-6 частини першої статті 24 Закону № 1798-VIII, під час вчинення таких дій діє не як самостійна особа, а виконує представницьку функцію державного органу - ВРП. 
68. У цій справі повідомлення суддів дійсно адресоване Голові ВРП, а в тексті повідомлення містяться доводи про вчинення (як на думку заявників) окремими членами ВРП дій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 24 Закону № 1798-VIII, які є підставою для звільнення їх з посади. Заявники просили розглянути їх повідомлення про факти порушень, допущених членами ВРП, ухвалити рішення, передбачене статтею 24 Закону № 1798-VIII [яка встановлює підстави для звільнення члена ВРП з посади], та ухвалити рішення про зупинення повноважень членів ВРП.
69. Варто зауважити, що, як установив суд першої інстанції, відповідь від 09 грудня 2024 року за вих. № 33028/0/8-24, яка підписана Головою ВРП, викладена на бланку ВРП, а інформація в ньому наведена не від імені Голови ВРП, а саме від імені органу.
70. З цих підстав Велика Палата Верховного Суду визнає помилковим висновок суду першої інстанції, що дії Голови ВРП, якому адресоване повідомлення суддів і який надав відповідь на нього, не охоплюються предметом цього спору, адже в межах спірних правовідносин немає підстав для відмежування дій Голови ВРП від дій колегіального органу - ВРП, очільником якої він є.
71. Не впливає на такий висновок і наявність справ № 320/60839/24, № 320/60736/24, № 320/60730/24, № 320/61427/24, у яких відповідачем визначено саме Голову ВРП Усика Г. І., адже це не змінює предмет доказування у справі, що розглядається. 
72. Доречними є посилання апелянтів на усталену позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові від 07 липня 2021 року у справі № 9901/345/20, про те, що бездіяльність може бути визнана протиправною, якщо орган мав об`єктивну можливість діяти, був зобов`язаний це робити, але не виконав свого обов`язку.
73. Касаційний адміністративний суд хоч і послався на аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 серпня 2020 року у справі 
№ 320/5970/17(2-а/320/26/18), від 20 вересня 2023 року у справі № 640/13467/22, а також висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 20 лютого 2025 року у справі № 9901/309/21, однак обрав помилковий спосіб їх застосування в контексті спірних правовідносин.
74. У постанові від 08 вересня 2022 року у справі № 9901/276/19 Велика Палата Верховного Суду також зазначала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. 
75. Отже, суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову лише з тієї підстави, що безпосередньо на розгляд ВРП як органу повідомлення суддів не надійшло. Суд першої інстанції повинен був оцінити надану за підписом Голови ВРП відповідь № 33028/0/8-24 від 09 грудня 2024 року, яка є результатом розгляду повідомлення суддів, на предмет її правомірності із застосуванням змістовного критерію. Тим самим суд мав з`ясувати, чи відповідає зміст наданої відповіді суті поставленого у повідомленні суддів питання. 
76. Оскільки суд першої інстанції не вирішив зазначене питання у цій справі, його має вирішити Велика Палата Верховного Суду.
77. Як уже зазначалося, у своєму повідомленні судді ставили питання про те, що окремі члени ВРП допустили поведінку, що утворює склад проступку, який є підставою для їх звільнення відповідно до пункту 3 частини першої статті 24 Закону № 1798-VIII, і просили у зв`язку із цим зупинити повноваження цих членів Ради.
78. У відповіді на це повідомлення суддів зазначено дві основні тези: 1) відсутність серед повноважень ВРП можливості притягнути до дисциплінарної відповідальності члена Ради; 2) доводи повідомлення суддів можуть бути включені до скарг при оскарженні рішень дисциплінарних палат за результатами розгляду таких дисциплінарних справ у порядку, передбаченому статтею 51 Закону № 1798-VIII.
79. Ураховуючи зміст повідомлення суддів, Велика Палата Верховного Суду вважає, що його розгляд слід було здійснити з урахуванням приписів статей 20, 24 Закону № 1798-VIII. 
80. Це обґрунтовується тим, що повідомлення суддів стосувалося процедури, у якій саме ВРП є органом, уповноваженим на розгляд питання про наявність підстав для внесення подання про звільнення члена ВРП до органу, що його обрав (призначив), у тому числі на підставі пункту 3 частини першої статті 24 Закону № 1798-VIII, та питання про зупинення повноважень такого члена ВРП. Крім того, порядок, встановлений у статті 51 Закону № 1798-VIII, не передбачає, що під час перегляду рішень дисциплінарних палат за результатами розгляду дисциплінарних справ щодо суддів ВРП наділена повноваженнями оцінювати саме поведінку членів ВРП, які здійснювали процедуру дисциплінарного провадження у складі Дисциплінарної палати, в контексті вчинення ними в цій процедурі дій, які передбачені в пункті 3 частини першої статті 24 цього Закону.
81. З цих підстав Велика Палата Верховного Суду вимушена констатувати, що надані ВРП докази, а також зміст скерованої позивачам відповіді не дають підстав для висновку, що Рада дійсно вчинила необхідні дії для оцінки та перевірки обставин, викладених у повідомленні суддів, відповідно до вимог статей 20, 24 Закону 
№ 1798-VIII. 
82. Невчинення таких дій свідчить про наявність з боку ВРП бездіяльності, яку, за обставин цієї справи, слід вважати протиправною. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
83. Позовні вимоги зобов`язального характеру є похідними вимогами і визначають спосіб захисту порушеного права. З огляду на обраний позивачами спосіб захисту своїх прав, Велика Палата Верховного Суду вважає, що є підстави для зобов`язання ВРП розглянути повідомлення суддів відповідно до вимог статей 20, 24 Закону 
№ 1798-VIII.
84. Інші доводи та міркування, висловлені учасниками справи, не впливають на такий висновок Великої Палати Верховного Суду.
85. Доводи ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі, щодо допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права є необґрунтованими, оскільки для залучення до участі у справі третіх осіб має бути встановлено, що рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Натомість в апеляційній скарзі немає відповідного обґрунтування наявності правових підстав для залучення до участі у справі третіх осіб, а наведені вище висновки суду наявності таких підстав не зумовлюють. 
Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг
86. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
87. За правилами частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно із частиною другою цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
88. Ураховуючи висновки, викладені в мотивувальній частині цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду вважає, що рішення Касаційного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 317, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 задовольнити.
Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 грудня 2025 року у справі № 990/392/24 скасувати.
Ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Визнати протиправною бездіяльність Вищої ради правосуддя щодо розгляду повідомлення суддів Окружного адміністративного суду міста Києва 
(вх. № 3886/0/6-24 від 25 листопада 2024 року).
Зобов`язати Вищу раду правосуддя розглянути повідомлення суддів Окружного адміністративного суду міста Києва (вх. № 3886/0/6-24 від 25 листопада 2024 року).
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач М. М. Гімон 
Судді:	О. О. Банасько О. В. Білоконь О. Л. Булейко О. А. Губська А. А. Ємець В. В. Король О. В. Кривенда		М. В. Мазур Н. М. Мартинюк С. О. Погрібний Н. С. Стефанів Т. Г. Стрелець М. Ю. Тітов І. В. Ткач В. Ю. Уркевич