Справа № 420/6682/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса для отримання кореспонденції: АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправними дій, стягнення моральної шкоди, – 

В С Т А Н О В И В:

До суду через підсистему систему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області (далі – ГУ ДПС в Одеській області), в якому позивач просить суд:
визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.04.2025 року №157611-2411-1504-UA51120030000075494 на суму земельного податку 34,16 грн та ППР від 30.04.2025 року №157612 24111504-UA51120030000075494 на суму земельного податку 368,46 грн;
визнати протиправними дії Головного Управління ДПС в Одеській області щодо безпідставного внесення посадовими (службовими) особами контролюючого органу даних про наявність податкового боргу у ОСОБА_1 на суму кожного з оскаржуваних податкових податкових-рішень: ППР від 30.04.2025 року №157611-2411-1504 UA51120030000075494 на суму земельного податку 34,16 грн, ППР від 30.04.2025 року №157612-2411-1504UA51120030000075494 на суму земельного податку 368,46 грн;
стягнути за рахунок коштів державного бюджету на користь ОСОБА_1 шкоду, заподіяну протиправними діями, а саме: безпідставне внесення посадовими (службовими) особами контролюючого органу даних про наявність податкового боргу у ОСОБА_1 , у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої станом на дату ухвалення рішення про визнання протиправними дій контролюючого органу, за кожен факт внесення посадовими (службовими) особами контролюючого органу даних про наявність податкового боргу у ОСОБА_1 по кожному з двох оскаржуваних податкових податкових-рішень: ППР від 30.04.2025 року №157611-2411 1504UA51120030000075494 на суму земельного податку 34,16 грн, ППР від 30.04.2025 року №157612-2411-1504-UA51120030000075494 на суму земельного податку 368,46 грн, тобто, в розмірі двох мінімальних зарплат. 
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем в оскаржуваних ППР зазначено, що площа земельної ділянки становить 0,16 га та 0,25 га. Проте, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивачем не зареєстровано прав власності на земельні ділянки із вказаними площами і у володінні позивача не знаходяться документи, які б підтверджували право власності на такі земельні ділянки.
Між тим, з огляду на те, що базою оподаткування є, зокрема, нормативна грошова оцінка землі, а підставою для нарахування податку є офіційні дані державного земельного кадастру, контролюючим органом не здійснено належного розрахунку розміру земельного податку і не обґрунтовано формування сум податку в ППР, та не визначений належним чином об`єкт оподаткування, а отже, вони прийняті всупереч приписам законодавства та підлягають скасуванню.
Крім того позивач зазначає, що у зв`язку з безпідставним внесенням посадовими особами контролюючого органу даних про наявність податкового боргу платника податків, наявні підстави для стягнення з відповідача заподіяної шкоди внаслідок неправомірних дій.
Позивач просив задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 16.03.2026 року позов залишений без руху та позивачу наданий строк на усунення недоліків позову.
Ухвалою суду від 06.04.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в електронній формі, враховуючи внесені зміни в КАС України, а саме частиною 9 ст.18 КАС України визначено, що суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Згідно з п.128 Розділу VII Перехідних положень Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, затвердженого Рішенням ВРП 17 серпня 2021 №1845/0/15-21 встановлено, що до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей.
У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, стверджуючи про правомірність ППР, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за номером №26909015 за ОСОБА_1 зареєстровано майно: житловий будинок з господарськими будівлями, за адресою АДРЕСА_3 (Загальна площа (кв.м.): 39,6; Житлова плаща (кв.м.): 21.3; Площа земельної ділянки (кв.м.): 4100). Підставою для реєстрації права на нерухоме майно є рішення Балтського районного суду Одеської області від 03.08.2012.
Отже, у зв`язку з несплатою позивачем земельного податку з фізичних осіб на земельну ділянку, належну позивачу на праві власності, ППР від 30.04.2025 №157612-2411-1504-UA51120030000075494 та №157611-2411-1504-UA51120030000075494 є правомірними та не підлягають скасуванню.
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог, та зазначив, що у відзиві представник відповідача не спростував доводів позову.
Справа розглянута у письмовому провадженні.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, за адресою АДРЕСА_3 (Загальна площа (кв.м.): 39,6; Житлова плаща (кв.м.): 21.3; Площа земельної ділянки (кв.м.): 4100, Загальна вартість нерухомого майна 43100).
Підставою для реєстрації права на нерухоме майно є рішення Балтського районного суду Одеської області від 03.08.2012 року.
Так, судом, використовуючи повний доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що в провадженні Балтського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа №1503/2342/12 за позовом ОСОБА_2 про визнання угоди купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями дійсною, такою, що відбулася, та визнання права власності на нього.
Судом в рішенні зазначено, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, укладену між ним та відповідачем, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за ним право власності на вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями, розташований на земельній ділянці площею 4100 м. кв. за адресою: АДРЕСА_3 , стверджуючи, що 31.07.2012 року він уклав з відповідачем угоду купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку і сплатив відповідачу гроші у сумі 32000 грн, про що складена відповідна розписка, а відповідач передав йому правовстановлюючі документи, технічний паспорт на будинок, сам житловий будинок з господарськими будівлями, але оформити належним чином угоду купівлі-продажу у нотаріальній конторі неможливо по причині того, що у відповідача відсутній державний акт на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок.
Рішенням Балтського районного суду м.Одеси від 03.08.2012 року визнано дійсною і такою, що відбулася угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого на земельній ділянці площею 4100 м. кв. за адресою: АДРЕСА_3 , укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований на земельній ділянці площею 4100 м. кв. за адресою: АДРЕСА_3 .
Посадовими особами Подільського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС в Одеській області 30.04.2025 року сформовано податкові повідомлення-рішення №157612-2411-1504- НОМЕР_2 на суму земельного податку 368,46 грн. та №157611-2411-1504-UA51120030000075494 на суму земельного податку 34,16 грн. щодо земельної ділянки загальної площею 0,41 га за адресою АДРЕСА_3 , які були направлені платнику податків ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення, які були отриманні 26.12.2025 року.
Вважаючи податкові повідомлення-рішення №157612-2411-1504-UA51120030000075494, №157611-2411-1504-UA51120030000075494 від 30.04.2025 року протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основним нормативно-правовим актом, що регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства Податковий кодекс України (далі ПК України).
За пп.14.1.72 і 14.1.73 п.14.1 ст.14 ПК України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку об`єктом оподаткування земельним податком є земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .
При цьому, позивач вважає помилковим твердження відповідача про належність йому на праві приватної власності вказаної земельної ділянки, та як наслідок відсутність обов`язку щодо сплати податків.
Отже, спірним в даному випадку є правомірність визначення податковим органом належності позивачу земельної ділянки.
Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Згідно ч.2 ст.120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
У розумінні положень пп.14.1.72, 14.1.73 п.14.1 ст.14, пп.269.1.1, 269.1.2 п.269.1, пункту 269.2 ст.269, пп.270.1.1 п.270.1 ст.270, п.287.6 ст.287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України від 27 січня 2020 року (справа №804/886/18).
Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 , останній є ОСОБА_1 власником майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями, за адресою АДРЕСА_3 (Загальна площа (кв.м.): 39,6; Житлова плаща (кв.м.): 21.3; Площа земельної ділянки (кв.м.): 4100). 
При цьому, підставою для реєстрації права на нерухоме майно є рішення Балтського районного суду Одеської області від 03.08.2012 року.
Тобто, саме на підставі судового рішення позивачем набуто право власності на житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 4100 м. кв.
Між тим, як вбачається з оскаржуваних ППР, в останніх визначена площа земельних ділянок 0,16 га та 0,25 га, що разом складають 0,41 га, тобто еквівалентно 4100 м. кв, отже відповідає відомостям з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки позивач є власником нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого на земельній ділянці площею 4100 м. кв. за адресою: АДРЕСА_3 , у нього наявний обов`язок щодо сплати земельного податку.
Суд критично оцінює доводи позивача про відсутність в нього обов`язку щодо сплати земельного податку на вказану земельну ділянку.
Крім того, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що підставою для нарахування податку є лише офіційні дані державного земельного кадастру з огляду на наступне.
Відповідно до п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є, зокрема, дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
При цьому, податковим органом здійснено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 та встановлено наявність у позивача право власності на земельну ділянку.
Враховуючи вищевикладене, відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявні у податкового органу є підставою для нарахування земельного податку.
Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №157612-2411-1504-UA51120030000075494, №157611-2411-1504-UA51120030000075494 від 30.04.2025 року.
Оскільки судом відмовлено у задоволенні основної вимоги про визнання протиправними та скасування ППР, похідні вимоги про визнання протиправними дій контролюючого органу з винесення оскаржуваних ППР, а також про стягнення шкоди заподіяну діями відповідача, задоволенню також не підлягають.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.73-76 КАС України).
Статтею 76 КАС України визначено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, судові витрати не розподіляються.
Частиною 9 ст.18 КАС України визначено, що суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Згідно з п.128 Розділу VII Перехідних положень Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, затвердженого Рішенням ВРП 17 серпня 2021 №1845/0/15-21 встановлено, що до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних в суді можливостей.
Конституційний Суд України у рішенні від 03.10.1997 року №4-зп зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. 
Отже, за наявності декількох норм, які по-різному регулюють спірне питання повинні застосовуватися положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.
Враховуючи, що ч.9 ст.18 КАС України, якою визначено, що суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), прийнята пізніше ніж абз.1 ч.10 ст.243 КАС України, суд застосовує норму, яка прийнята пізніше.
Оскільки ухвалою суду при відкритті провадженні вирішено здійснити розгляд справи та її формування та зберігання в електронній формі суд викладає рішення в електронній формі.
Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд, – 

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса для отримання кореспонденції: АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ЄДРПОУ ВП 44069166) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправними дій, стягнення моральної шкоди.
Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.