КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2026 року м. Київ справа №320/47492/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішення,
в с т а н о в и в:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у місті Києві (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення № 5009/26-15-24-01-19-13/3142210013 про виключення з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 від 07.11.2024 р.;
- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві поновити реєстрацію фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як платника єдиного податку третьої групи та включити його до реєстру платників єдиного податку з 30.09.2024 р.;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір пов`язаний з розглядом дійсної справи.
В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що контролюючий орган діяв поза межами наданих йому законом повноважень, оскільки анулювання реєстрації платника єдиного податку може здійснюватися лише за результатами документальної перевірки, під час якої встановлено фактичне здійснення діяльності, несумісної зі спрощеною системою оподаткування. Позивач наголошує, що предметом камеральної перевірки відповідно до статей 75 та 76 ПК України є виключно перевірка даних податкової звітності та інформаційних баз контролюючого органу, а тому така перевірка не може встановлювати фактичне здійснення певного виду господарської діяльності та не може бути підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку. На думку позивача, контролюючий орган фактично ототожнив наявність у Єдиному державному реєстрі КВЕД 61.20 «Діяльність у сфері безпровідного електрозв`язку» із фактичним здійсненням відповідної діяльності, хоча саме по собі зазначення певного КВЕД у реєстраційних даних не свідчить про реальне здійснення такої діяльності. Позивач зазначає, що фактично ним здійснювалася діяльність у сфері комп`ютерного програмування, що підтверджується договорами, технічними завданнями, актами приймання-передачі послуг та іншими первинними документами. Зокрема, за договорами з ТОВ «ДУАНЕКС» позивач надавав послуги з розробки програмного забезпечення, тестування, адміністрування, системної інтеграції, консультацій у сфері програмних продуктів та технічної підтримки, тобто здійснював діяльність, що відповідає КВЕД 62.01 та не належить до видів діяльності, заборонених для платників єдиного податку. Позивач також зазначає, що контролюючим органом не було доведено фактичного здійснення ним діяльності у сфері електронних комунікацій чи безпровідного електрозв`язку, а тому відсутні передбачені законом підстави для анулювання його реєстрації платника єдиного податку.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/47492/25 передана до розгляду судді Парненко В.С.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.
На виконання ухвали суду від 01.10.2025 надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до суду та належним чином завірені копії додатків, надані до позовної заяви для відповідача у повному обсязі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №320/47492/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
В матеріалах справи наявні:
-відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти вимог позову та зазначає, що під час здійснення податкового контролю було встановлено наявність у реєстраційних даних позивача КВЕД 61.20 «Діяльність у сфері безпровідного електрозв`язку». На думку відповідача, після набрання чинності Законом України «Про електронні комунікації» №1089-ІХ діяльність у сфері електронних комунікацій не може здійснюватися платниками єдиного податку першої-третьої груп. Відповідач вважає, що сам факт наявності зазначеного КВЕД свідчить про здійснення виду діяльності, який не дає права застосовувати спрощену систему оподаткування. ГУ ДПС у м. Києві зазначає, що відповідно до пунктів 299.10 та 299.11 ПК України рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку приймається на підставі акта перевірки, а норми Податкового кодексу не містять вимоги щодо обов`язкового проведення саме документальної перевірки. Відповідач вказує, що камеральна перевірка проведена правомірно, за її результатами складено акт від 01.10.2024 та прийнято рішення про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку. Також відповідач зазначає, що акт перевірки та рішення про виключення направлялися позивачу рекомендованими листами, однак були повернуті поштовим відділенням за закінченням строку зберігання, а тому вважаються належним чином врученими.
-відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої позивач зазначає, що відповідач фактично не спростував основний аргумент позову щодо необхідності проведення документальної перевірки перед анулюванням реєстрації платника єдиного податку. Позивач зазначає, що камеральна перевірка не призначена для встановлення фактичного здійснення певних видів діяльності та не може використовуватися для вирішення питання про перебування особи на спрощеній системі оподаткування. Крім того, позивач повторно наголошує, що подані ним договори, технічні завдання та акти підтверджують здійснення діяльності у сфері комп`ютерного програмування, а не діяльності у сфері електронних комунікацій.
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт господарювання з 09.11.2017 та перебував на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку третьої групи.
У реєстраційних даних позивача поряд із основним видом діяльності КВЕД 62.01 «Комп`ютерне програмування» містився також додатковий КВЕД 61.20 «Діяльність у сфері безпровідного електрозв`язку».
01.10.2024 ГУ ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку щодо дотримання позивачем умов застосування спрощеної системи оподаткування та складено акт №5058/26-15-24-01-19-03/3142210013.
У зазначеному акті контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України, виходячи виключно з того, що в реєстраційних даних позивача міститься КВЕД 61.20 «Діяльність у сфері безпровідного електрозв`язку».
На підставі зазначеного акта 07.11.2024 ГУ ДПС у м. Києві прийняло рішення №5009/26-15-24-01-19-13/3142210013 про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку з 30.09.2024.
У серпні 2025 року позивач через застосунок «Дія» дізнався про втрату статусу платника єдиного податку, після чого через свого представника звернувся з адвокатським запитом до відповідача.
Листом від 16.09.2025 відповідач повідомив про наявність рішення про виключення з реєстру та надав копії матеріалів перевірки.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України та сформованою практикою Верховного Суду щодо порядку анулювання реєстрації платника єдиного податку.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України, який визначає, зокрема, порядок адміністрування податків, права та обов`язки платників податків, компетенцію контролюючих органів та межі реалізації ними владних управлінських функцій.
Відповідно до пункту 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності є особливим механізмом справляння податків і зборів, який передбачає заміну сплати окремих податків і зборів сплатою єдиного податку в порядку та на умовах, визначених главою 1 розділу XIV ПК України.
Згідно з пунктом 291.3 статті 291 ПК України юридична особа або фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування за умови відповідності вимогам, встановленим цією главою.
Відповідно до пункту 299.1 статті 299 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
Пунктом 299.10 статті 299 ПК України встановлено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку лише у випадках, прямо визначених законом.
Отже, законодавець визначив презумпцію безстроковості статусу платника єдиного податку, а тому будь-яке втручання державного органу у відповідний статус особи можливе виключно за наявності чітко встановлених законом підстав та з додержанням передбаченої законом процедури.
Підстави для анулювання реєстрації платника єдиного податку визначені підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України.
Зокрема, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування.
Водночас сам факт існування законодавчо визначеної підстави для анулювання реєстрації не звільняє контролюючий орган від обов`язку встановити наявність відповідного порушення у спосіб, визначений законом.
Відповідно до пункту 299.11 статті 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час перевірок порушень платником єдиного податку вимог глави 1 розділу XIV ПК України анулювання реєстрації платника єдиного податку здійснюється на підставі акта перевірки.
Разом із тим положення статті 299 ПК України підлягають системному тлумаченню у взаємозв`язку з положеннями статей 75 та 76 ПК України, які визначають види податкових перевірок та предмет кожної з них.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні та фактичні перевірки.
Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться виключно на підставі даних податкових декларацій та інформаційних баз контролюючого органу.
Предметом камеральної перевірки є своєчасність подання податкової звітності, своєчасність реєстрації податкових накладних, своєчасність сплати узгоджених податкових зобов`язань та інші питання, прямо визначені Податковим кодексом України.
Водночас камеральна перевірка не передбачає дослідження первинних документів платника податків, змісту господарських операцій, фактичного характеру здійснюваної діяльності, договорів, актів виконаних робіт та інших доказів, які можуть свідчити про здійснення або нездійснення певного виду господарської діяльності.
Натомість відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою є перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків і зборів, а також дослідження первинних документів, бухгалтерського обліку, фінансової звітності та інших документів платника податків.
Саме документальна перевірка є тим видом податкового контролю, який дозволяє контролюючому органу встановити фактичний зміст господарської діяльності платника податків та дійти висновку щодо відповідності такої діяльності вимогам глави 1 розділу XIV ПК України.
Зазначений правовий підхід неодноразово висловлений Верховним Судом.
Так, у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №805/1396/17-а суд дійшов висновку, що анулювання реєстрації платника єдиного податку можливе лише за результатами проведення перевірки, під час якої належними доказами встановлено порушення вимог спрощеної системи оподаткування.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №812/1137/16.
Релевантною до спірних правовідносин є також постанова Верховного Суду від 04.05.2023 у справі №320/1040/19, у якій Верховний Суд зазначив, що реєстрація платника єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених під час такої перевірки порушень, які виключають можливість перебування особи на спрощеній системі оподаткування.
Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності встановлення саме фактичних обставин здійснення господарської діяльності платником податків, а не формального посилання на відомості реєстраційного характеру.
Так, у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №826/7216/17 зазначено, що наявність певного коду виду економічної діяльності у відомостях Єдиного державного реєстру сама по собі не підтверджує фактичне здійснення відповідної діяльності та не може безумовно свідчити про наявність порушення податкового законодавства.
Отже, для застосування наслідків, передбачених пунктами 298.2.3 та 299.11 ПК України, контролюючий орган повинен не лише встановити наявність відповідного КВЕД у реєстраційних даних платника податків, а й довести фактичне здійснення діяльності, яка не дає права застосовувати спрощену систему оподаткування, що має бути підтверджено належними та допустимими доказами, отриманими під час проведення документальної перевірки.
Суд звертає увагу на те, що єдиною підставою для прийняття оскаржуваного рішення про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку стало встановлення контролюючим органом факту наявності у реєстраційних даних позивача КВЕД 61.20 «Діяльність у сфері безпровідного електрозв`язку».
При цьому з матеріалів справи вбачається, що відповідач не проводив документальної перевірки позивача, а спірне рішення прийнято виключно на підставі акта камеральної перевірки від 01.10.2024.
Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що пункт 299.11 статті 299 ПК України дозволяє анулювання реєстрації платника єдиного податку на підставі будь-якої перевірки незалежно від її виду.
Таке тлумачення не узгоджується із системним змістом положень статей 75, 76, 298 та 299 ПК України, а також суперечить наведеним вище висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 26.02.2019 у справі №805/1396/17-а, від 06.05.2020 у справі №812/1137/16 та від 04.05.2023 у справі №320/1040/19.
Суд враховує, що предметом камеральної перевірки є аналіз податкової звітності та даних інформаційних баз контролюючого органу.
Водночас питання фактичного здійснення суб`єктом господарювання певного виду діяльності не може бути встановлено виключно на підставі відомостей податкової звітності чи реєстраційних даних та потребує дослідження первинних документів платника податків.
Саме тому встановлення факту здійснення діяльності, несумісної зі спрощеною системою оподаткування, належить до предмета документальної перевірки.
У даному випадку відповідач документальну перевірку позивача не здійснював.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем не доведено фактичне здійснення позивачем діяльності у сфері безпровідного електрозв`язку чи будь-якої іншої діяльності, яка відповідно до підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України виключає можливість застосування спрощеної системи оподаткування.
Натомість у матеріалах справи наявні договори, технічні завдання та акти виконаних робіт, які підтверджують здійснення позивачем діяльності з розробки програмного забезпечення, тестування, адміністрування програмних продуктів, системної інтеграції та технічної підтримки.
Відповідачем не надано жодного доказу того, що позивач фактично надавав послуги електронних комунікацій, здійснював технічне обслуговування чи експлуатацію відповідних мереж або надавав доступ до таких мереж.
Фактично вся правова позиція відповідача зводиться до твердження про те, що сама наявність КВЕД 61.20 автоматично свідчить про здійснення відповідної діяльності.
Суд не може погодитися із зазначеним твердженням.
Сам по собі запис про певний вид економічної діяльності у Єдиному державному реєстрі не є доказом фактичного здійснення такого виду діяльності.
Інше тлумачення призводило б до ототожнення реєстраційних відомостей із реальною господарською діяльністю суб`єкта господарювання та покладало б на платника податків негативні правові наслідки виключно через наявність відповідного запису у реєстрі без встановлення фактичних обставин.
Посилання відповідача на Закон України «Про електронні комунікації» також не спростовує доводів позивача, оскільки навіть за умови правильності тлумачення відповідачем зазначеного Закону контролюючий орган повинен був довести, що позивач фактично здійснював відповідну діяльність, а не лише мав право її здійснювати згідно із зареєстрованими КВЕДами.
Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач не довів наявності фактичних обставин, які відповідно до підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України є підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку.
Крім того, суд встановив, що контролюючий орган застосував процедуру, яка не відповідає характеру встановлених ним порушень, оскільки питання фактичного здійснення діяльності, несумісної зі спрощеною системою оподаткування, не може бути належним чином встановлене під час камеральної перевірки.
За таких обставин оскаржуване рішення ГУ ДПС у м. Києві від 07.11.2024 №5009/26-15-24-01-19-13/3142210013 прийняте без належної правової підстави, без достатнього доказового обґрунтування та з порушенням встановленої законом процедури, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Оскільки саме зазначеним рішенням було припинено реєстрацію позивача як платника єдиного податку, належним та ефективним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача поновити реєстрацію позивача як платника єдиного податку третьої групи шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру платників єдиного податку з дати незаконного виключення з такого реєстру.
Інші доводи сторін висновків суду по суті спору не змінюють.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За наведених обставин у сукупності, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем під час розгляду справи було сплачено судовий збір на суму 3028,00 грн. 
З огляду на те, що адміністративний позов задоволено, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 3028,00 грн.
Керуючись статтями 2-10, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішення, – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Рішення № 5009/26-15-24-01-19-13/ НОМЕР_1 про виключення з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 від 07.11.2024 р.
Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві поновити реєстрацію фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як платника єдиного податку третьої групи та включити його до реєстру платників єдиного податку з 30.09.2024 р.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.