ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року 
м. Київ

справа №420/1793/25
адміністративне провадження №К/990/25291/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кашпур О.В.,
суддів - Соколова В.М., Уханенка С.А.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної (немайнової) шкоди, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою адвоката Поляновського Віталія Георгійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року, постановлену суддею Андрухівим В.В., і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого Шевчук О.А., суддів: Бойка А.В., Єщенка О.В.,
У С Т А Н О В И В : 
І. Короткий зміст обставин справи і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
1. У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, у якому просив: визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо незабезпечення проведення в розумні строки досудового розслідування у кримінальному провадженні №12021162510000384 від 31 березня 2021 року; стягнути на користь ОСОБА_1 з Офісу Генерального прокурора 10000 (десять тисяч) грн на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної його протиправною бездіяльністю.
2. Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 10 лютого 2025 року прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі.
3. 27 лютого 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду від Офісу Генерального прокурора надійшла заява про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
4. Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 19 березня 2025 року заяву представника Офісу Генерального прокурора задовольнив. Провадження в адміністративній справі за вказаною позовною заявою ОСОБА_1 закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України. Роз`яснив позивачу, що цей спір підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку кримінального судочинства. 
5. П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 27 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року - без змін.
ІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги
6. Адвокат Поляновський Віталій Георгійович (далі - Поляновський В.Г.) подав в інтересах ОСОБА_1 до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
У касаційній скарзі висловлено незгоду з оскаржуваними судовими рішеннями та висновками судів попередніх інстанцій. Зазначено про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, неврахування усіх необхідних обставин, ігнорування та відхилення аргументів позивача, помилковість висновків судів про те, що начебто питання, що є предметом цього позову, регламентуються Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України) і мають вирішуватися саме в порядку кримінального судочинства, оскільки підпункт 9-1 частини першої статті 303 КПК України вже застосовувався ОСОБА_1 без успіху, що не залишило йому інших варіантів судового захисту, окрім адміністративного судочинства. Водночас висновки, викладені Конституційним Судом України у Рішенні від 23 травня 2001 року №6-рп/2001, не можуть бути застосовані у справі №420/1793/25.
Посилаючись на положення КАС України, Конституції України, КПК України, статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), практику Європейського суду з прав людини, постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», постанову Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади», постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі №757/15346/18-ц, окремі думки суддів Великої Палати Верховного Суду в справах №802/1335/17-а, №420/516/19, адвокат Поляновський В.Г. стверджує про позбавлення судами позивача права на доступ до суду та справедливий судовий захист, що, внаслідок несправедливого та упередженого ставлення, позивач позбавлений єдиного засобу ефективного захисту своїх прав та інтересів від протиправних дій і бездіяльності відповідача. 
Скаржник, зокрема, вказує, що Офіс Генерального прокурора, як і будь-який інший орган прокуратури, є належним відповідачем в адміністративних судах з питань, які не охоплюються правом на судове оскарження в межах кримінального процесу, як й у цьому випадку. У межах кримінального провадження №12021162510000384 у позивача не залишилося жодного іншого законодавчого інструменту для захисту порушених прав та інтересів. На стадії досудового розслідування, на якій перебуває кримінальне провадження №12021162510000384, у потерпілого існує доволі обмежений перелік випадків для звернення за судовим захистом. Цей перелік передбачений статтею 303 КПК України, він є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Ситуація з позивачем, що склалася після проходження усіх визначених етапів, не підпадає під жодну з інших вичерпних підстав для звернення до слідчого судді, передбачених статтею 303 КПК України. А в частині другій цієї статті чітко вказано, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора взагалі не розглядаються під час досудового розслідування. Отже, ОСОБА_1 наразі немає жодного інструменту ефективного судового захисту від свавілля відповідача саме в межах кримінального процесу. Законодавець не передбачив у КПК України способів реагування на подібні порушення прав потерпілого, якщо в таких порушеннях приймає участь уся вертикаль посадовців органів прокуратури (начебто покликаних здійснювати «нагляд за законністю»), включно з керівництвом Офісу Генерального прокурора. Відтак, оскільки КПК України не встановлений інший порядок судового провадження в ситуації, яка склалася, і відповідний захист порушених прав позивача в межах кримінального процесу неможливий, виключення, передбачене нормами КАС України, не застосовується, а спір підлягає розгляду саме в порядку адміністративного судочинства як публічно-правовий спір за участю суб`єкта владних повноважень - відповідача.
ІІІ. Рух справи у суді касаційної інстанції
7. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Кашпур О.В., суддів: Соколова В.М., Уханенка С.А. ухвалою від 23 червня 2025 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. 
8. Офісом Генерального прокурора подано відзив на касаційну скаргу із проханням залишити її без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року - без змін, оскільки доводи касаційної скарги є безпідставними, такими, що не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій. Судами попередніх інстанцій ухвалено законні та обґрунтовані судові рішення, з додержанням норм матеріального і процесуального права.
9. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. від 28 квітня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами з 29 квітня 2026 року. 
ІV. Стислий виклад обставин справи, установлених судами
10. Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12021162510000384 від 31 березня 2021 року. 
11. ОСОБА_1 оскаржував недотримання розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні №12021162510000384 заступнику Генерального прокурора.
12. У подальшому бездіяльність заступника Генерального прокурора, яка полягала у нерозгляді скарги потерпілого ОСОБА_1 у порядку статті 308 КПК України, була оскаржена до суду.
13. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 серпня 2024 року в справі №757/32257/24-к скаргу задоволено. Зобов`язано заступника Генерального прокурора Мустецу І.В. розглянути у відповідності до вимог статті 308 КПК України скаргу адвоката Поляновського В.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 , від 28 червня 2024 року на недотримання розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні №12021162510000384 від 31 березня 2021 року та повідомити особу, яка подала дану скаргу, про результати її розгляду в строк та в порядку, передбаченому статтею 308 КПК України.
14. На виконання вказаної ухвали слідчого судді від 07 серпня 2024 року в справі №757/32257/24-к заступник Генерального прокурора Ігор Мустеца розглянув скаргу потерпілого ОСОБА_1 та надав на неї відповідь листом від 16 серпня 2024 року №09/2/1-66662вих-24.
15. Відмова у задоволенні скарги потерпілого на недотримання розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні №12021162510000384 від 31 березня 2021 року була оскаржена адвокатом Поляновським В.Г. в інтересах ОСОБА_1 до суду.
16. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 вересня 2024 року в справі №757/42966/24-к, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року, відмовлено у відкритті провадження за скаргою адвоката Поляновського В.Г. в інтересах ОСОБА_1 із тих підстав, що у матеріалах справи відсутні встановлені законом рішення, які можуть бути предметом оскарження до слідчого судді, оскільки відповідно до змісту скарги та долучених до неї документів заявником оскаржується інформаційний лист, який не є процесуальним рішенням, а тому розгляд питання про його скасування знаходиться поза межами компетенції слідчого судді. 
17. Посилаючись на грубе порушення відповідачем вимог кримінального процесуального закону та необхідність ефективного судового захисту від свавілля відповідача в межах кримінального процесу, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з цим позовом. 
V. Позиція Верховного Суду
18. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі №420/1793/25 стало оскарження судових рішень, зазначених у частині другій статті 328 КАС України, і посилання скаржника на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.
19. Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги і оскаржуваним ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року та постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року, Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, виходить із таких міркувань.
20. Однією із закріплених у статті 6 Конвенції гарантій справедливого судочинства є доступ до суду, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав.
21. Забезпечення вказаного права в національному законодавстві випливає з положень Конституції України, у частині другій статті 55 якої закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
22. Згідно із частиною третьою статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
23. Відповідно до частин першої та другої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
24. Завданням адміністративного судочинства, у силу частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
25. За визначеннями, наведеними у пунктах 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
26. Суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
27. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
28. Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач уважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їхньої реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.
29. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
30. Тож, під час визначення предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. 
31. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
32. Закриваючи провадження у справі №420/1793/25, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновків, що юрисдикція адміністративного суду не поширюється на спір щодо бездіяльності Офісу Генерального прокурора з незабезпечення проведення в розумні строки досудового розслідування у кримінальному провадженні №12021162510000384 від 31 березня 2021 року. Такий спір має вирішуватися в порядку кримінального судочинства і, оскільки вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, то вимога про відшкодування моральної шкоди також не може бути вирішена в порядку КАС України.
33. Приписами пункту 2 частини другої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.
34. У силу частини першої статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
35. За визначенням, наведеним у пункті 10 частини першої статті 3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
36. Частиною першою статті 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
37. Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування врегульовано главою 26 КПК України.
38. Зокрема, приписами статті 303 КПК України, якою визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження, серед іншого, передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування (пункт 1 частини першої); рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником (пункт 9-1 частини першої).
39. Відповідно до частини першої статті 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
40. Статтею 308 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування. Прокурор вищого рівня зобов`язаний розглянути скаргу протягом трьох днів після її подання і в разі наявності підстав для її задоволення надати відповідному прокурору обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. Особа, яка подала скаргу, невідкладно письмово повідомляється про результати її розгляду. Службові особи, винні в недотриманні розумних строків, можуть бути притягнуті до відповідальності, встановленої законом.
41. Отже, порядок подання та розгляду скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування, а також порядок оскарження рішень, прийнятих за результатом розгляду такої скарги, дій чи бездіяльності уповноваженої на розгляд такої скарги особи, регламентується нормами КПК України. Спори щодо порушення порядку розгляду таких скарг підлягають вирішенню виключно за правилами КПК України, який гарантує особі, в тому числі й потерпілому у кримінальному провадженні, право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора.
42. Відповідно до частини першої статті 45 Закону України «Про прокуратуру» рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому КПК України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.
43. Конституційний Суд України у Рішенні від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 роз`яснив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їхніх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери.
44. Велика Палата Верховного Суду та Верховний Суд неодноразово наголошували на тому, що суд адміністративної юрисдикції не повинен з`ясовувати законність рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності слідчим, прокурором у кримінальному провадженні. Дії та бездіяльність посадових осіб, які пов`язані з виконанням обов`язків у рамках кримінального провадження, реалізацією процесуальних функцій, регламентуються КПК України. Правомірність/протиправність відповідних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора перевіряється судом за правилами, передбаченими КПК України.
45. Отже, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно закрив провадження у справі №420/1793/25 на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, оскільки вимога ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Офісу Генерального прокурора щодо незабезпечення проведення в розумні строки досудового розслідування у кримінальному провадженні №12021162510000384 від 31 березня 2021 року не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Перевірка оскаржуваної позивачем бездіяльності відповідача, зважаючи на приписи пункту 2 частини другої статті 19 КАС України, знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду. Адміністративний суд не має повноважень перевіряти дотримання слідчим/прокурором норм КПК України, з`ясовувати правомірність рішень, дій чи бездіяльності у кримінальному провадженні. Відповідні спори не є публічно-правовими та не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
46. Обґрунтування, покладені в основу позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Офісу Генерального прокурора щодо незабезпечення проведення в розумні строки досудового розслідування у кримінальному провадженні №12021162510000384 від 31 березня 2021 року, не створюють для позивача можливості розгляду цієї вимоги в порядку адміністративного судочинства, зважаючи на відсутність правових підстав вирішення такої вимоги адміністративним судом. Для ефективного захисту відповідних прав потерпілого у кримінальному провадженні КПК України передбачає спеціальні процедури, які не можна підмінити шляхом звернення з позовом до адміністративного суду. 
47. Не знайшли свого підтвердження аргументи касаційної скарги про те, що цей спір підлягає розгляду саме в порядку адміністративного судочинства, з огляду на неможливість захисту прав позивача в порядку кримінального судочинства, оскільки, враховуючи характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі, заявлений спір не має ознак публічно-правового спору і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Той факт, що недотримання розумних строків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №12021162510000384 вже було предметом оскарження в межах кримінального процесу, не свідчить про можливість оскарження відповідних рішень, дій чи бездіяльності слідчого/прокурора в порядку адміністративного судочинства.
48. Безпідставними є посилання скаржника на неможливість застосування у цій справі висновків, викладених Конституційним Судом України у Рішенні від 23 травня 2001 року №6-рп/2001, оскільки відповідні висновки, на які послалися суди попередніх інстанцій, стосуються загального тлумачення поняття «кримінальне судочинство» та діяльності посадових осіб, як і суду, при здійсненні кримінального судочинства, не втратили своєї актуальності та підлягають врахуванню.
49. Отже, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для закриття провадження у справі №420/1793/25, визначених пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України, оскільки з позовної заяви ОСОБА_1 не вбачається спору, який може бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства. Відповідне оскарження має здійснюватися у порядку, встановленому КПК України, про що правильно зазначили суди.
50. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача моральної (немайнової) шкоди, заподіяної його протиправною бездіяльністю, то суд першої інстанції слушно зауважив, що відповідно до приписів частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. 
51. Оскільки позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, то й похідна вимога про стягнення моральної (немайнової) шкоди не підлягає такому розгляду.
52. Із урахуванням особливостей предмета оскарження у цій справі та його правових наслідків, рішення судів про закриття провадження в адміністративній справі не є таким, яке б призводило до порушення прав позивача на справедливий судовий розгляд і на ефективний засіб юридичного захисту своїх прав, гарантованих Конвенцією.
53. Висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 червня 2019 року в справі №757/15346/18-ц, на які посилається скаржник, не можуть бути застосовані у справі №420/1793/25, оскільки вони не є релевантними для цієї справи, з огляду на різні обставини справ.
54. Щодо необхідності, на переконання скаржника, врахування у справі №420/1793/25 окремих думок суддів Великої Палати Верховного Суду в справах №802/1335/17-а, №420/516/19, то Верховний Суд указує, що окрема думка є висловленням власної позиції судді, який не погодився з думкою більшості, є похідною від правової позиції, яка покладена в основу рішення суду, і жодним чином не змінює та не впливає на законну силу судового рішення. Окрема думка судді не є судовим рішенням і не має обов`язкового значення для сторін чи інших суддів, не породжує безпосередніх юридичних наслідків.
55. Інші доводи та міркування, викладені в касаційній скарзі, також не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав для оцінки оскаржуваних судових рішень як незаконних та/або необґрунтованих. Закриваючи провадження у цій справі, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми процесуального права. 
56. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
57. З огляду на наведене та приписи статті 350 КАС України, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги адвоката Поляновського В.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 , без задоволення, а оскаржуваних ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року в справі №420/1793/25 - без змін.
VІ. Судові витрати
58. Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу адвоката Поляновського Віталія Георгійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
2. Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року в справі №420/1793/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий: О. В. Кашпур 
Судді: В. М. Соколов 
С. А. Уханенко