Справа №303/10220/25
2/303/4088/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2026 року              м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області 
в особі головуючого - судді    Куцкір Ю.Ю.
з участю секретаря судових засідань   Славич М.В.
позивача        ОСОБА_1 
представника відповідача    Плигань І.Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Закарпатської філії ТзОВ «Газорозподільні мережі України» та ТзОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про скасування вимог, визнання відсутності заборгованості та відшкодування моральної шкоди, а також зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТзОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Закарпатської філії ТзОВ «Газорозподільні мережі України» та ТзОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про скасування вимог, визнання відсутності заборгованості та відшкодування моральної шкоди, а також зобов`язання до вчинення дій.
Позов мотивований тим, що з 01.01.2024 року постачальник газу квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачу, став «постачальник останньої надії» ТОВ ГК «Нафтогаз України».
Згідно ЗУ «Про ринок природного газу», «постачальник останньої надії» не має права відмовити в укладенні договору на постачання природного газу. Постачає природній газ споживачу протягом 60 діб, якщо не було оплати за його послуги і не був заключений договір на постачанняприродного газу з компанією визначеною, як «постачальник останньої надії», тобто ТОВ «ГК «Нафтогаз України», то відповідно ТОВ «ГК «Нафтогаз України» зобов`язаний припинити постачання газу. Позивач ніяких договорів не укладав і не оплачував ніяких рахунків з вини газових підприємств. Після цього терміну, позивач вважає, що ніякі фінансові вимоги до споживача є недійсні.
Оператор ГРМ України – це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу на користь третіх осіб.
На початку 2024 року позивач отримав від Закарпатської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» бланк Заяви-приєднання до умов договору з розподілу природного газу. Даний бланк-Заяву позивач не підписував, а надані рахунки не сплачував, оскільки споживання газу не відбувалося, а показники лічильника вказані в рахунку недостовірні.
Так, в поданому рахунку вказано показники лічильники станом на 01.12.2023 року, що становило 0 м/куб, а на станом на 31.12.2023 року показники буди вже вказані 2092,41 м.куб, а споживання газу за грудень 2023 року вказано 0 м.куб., що свідчить про недостовірність вказаних показників лічильника. Крім цього, лічильник газу за №4079822 на початок 2024 року не був приладом обліку газу, так як він був встановлений в грудні 2012 року за рахунок газопостачальної організації і згідно технічного паспорту лічильника в листопаді 2020 року не пройшов чергову обов`язкову повірку і покази такого приладу враховувати заборонено.
Оскільки даний лічильник газу не є приладом обліку природного газу і показники лічильника, на думку позивача, сфальсифіковані, позивач звернувся 08.02.2024 року із заявою до оператора ГРМ про умови укладення договору, а саме: вилучити недостовірні показники, надати фактичні показники газу станом на 01.01.2024 року, а також забезпечити належний облік газу.
Оператор ГРМ зобов`язаний був провести обстеження газовимірювального обладнання квратири, скласти відповідний Акт і внести в платіжні рахунки фактичні показники лічильника газу. Однак відповідачем цього зроблено не було. В подальшому оператор ГРМ і газопостачальна компанія продовжувала вимагати від позивача необгрунтовані оплати. 
Щоб упорядкувати відносини між оператором ГРМ і споживачем, позивач повторно звернувся 14.05.2024 року до Закарпатської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» з листом, так як даний лічильник газу заборонений до використання, як прилад обліку природного газу, тому що не пройшов обов`язкову повірку, то позивач просив навіть при відсутності споживання газу провести нарахування за газ по нормам споживання. Однак, відповідач знову ніяк не відреагував.
26.06.2024 року позивач втретє зверувся до відповідача з листом з вимогою виконання вимог викладених в заявах від 08.02.2024 року і 14.05.2024 року. 
В подальшому без будь-яких договорів, без постачання газу, без будь-якого обліку газу, без споживання газу споживачем, продовжувались вимоги по оплаті незаконних рахунків газопостачальної компанії і оператора ГРМ.
15.10.2025 року позивач вчетверте звернувся до відповідача із заявою. Цього разу оператор частково виконав вимоги позивача, було проведено обстеження газовимірювального вузла квартири, замінений лічильник газу і позивач отримав відповідь на свій лист, але не на всі вимоги були відповіді. 
Так, в листі від 31.10.2025 року оператор ГРМ – Закарпатська філія ТОВ «Газопостачальні мережі України» повідомив позивача, що надання договору на постачання газу не відноситься до її компетенції і йому необхідно звернутися до постачальника газу, однак позивач вважає, що це суперечить ст.7 ЗУ «Про звернення громадян».
Після вищезазначеного, позивачу були висунуті нові вимоги по оплаті неіснуючого постачання газу, неіснуючого споживання газу у розмірі 30 614,85 гривень, та 296,91 гривень за розподіл природного газу.
Також позивач зазначає, що у квартирі АДРЕСА_1 на початок 2023 року були зареєстровані та проживали сам позивач та його син ОСОБА_2 . 
11.02.2023 року син ОСОБА_2 був призваний до лав ЗСУ і служить по теперішній час, а сам позивач в 2023 році, у зв`язку із погіршення здоров`я не міг проживати один, а тому він переїхав проживати до родичів і у його квартирі ніхто не проживав і комунальними послугами ніхто не користувався.
На всі численні звернення позивача відповіді від відповідача Закарпатської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» щодо недостовірних показників лічильника, щодо нарахування за споживання за газ в той період, коли в ній ніхто не проживав, щодо не надання йому договору на постачання та розподіл газу тощо, відповідачем ігноруються.
Що стосується завдання та розміру завданої моральної шкоди позивач у заяві про збільшення компенсації за завдану моральну шкоду зазначає, що своїми незаконними діями відповідачі упродовж всього часу нехтували та порушували його права, чим самим завдали йому моральну шкоду у формі моральних страждань, оскільки позивач був змушений витрачати свій час, кошти та здоров`я на вирішення цих питань. Особливу моральну травму позивач вказує те, що йог осин ОСОБА_2 захищає державу від зовнішнього ворога, а в цей час відповідачі відчуваючи свою безкарність, знущаються з нього. Враховуючи характер вже завданих моральних страждань, позивач просить суд стягнути із відповідачів з кожного на його користь по 300 000 гривень. 
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2026 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
25.02.2026 року представник відповідача ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» - Семка М.О. подав до суду відзив на позовну заяву в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог і просить суд у задоволенні їх відмовити з підстав зазначених у відзиві.
11.03.2026 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області було замінено неналежного відповідача у справі з Закарпатської філії ТОВ «Газорозподільні мережі» на належного відповідача ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Закарпатської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України».
31.03.2026 року представник відповідача ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Закарпатської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» - Кривка М.В. подав до суду відзив на позовну заяву в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог і просить суд у задоволенні їх відмовити з підстав зазначених у відзиві. 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові.
Представник відповідача ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» - Плигань І.Ю. в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві.
Представник відповідача ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Закарпатської філії ТОВ «газорозподільні мережі України» - Кривка М.В. в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, а також просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав зазначених у поданому відзиві.
Вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ч.1, 2 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч.2 ст.16 ЦК України, відповідно до п.3 якої, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивач до позовної заяви додав Заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача),Споживач за Договором за адресою: АДРЕСА_2 , Рахунок за послуги з розподілу газу за січень 2024 рік, де зазначено, що показник станом на 01.01.2024 року становить – 0, показник на 31.12.2023 року становить 2092,41 гривень, спожито за грудень 2023 року – 0, Технічний паспорт лічильника газу САМГАЗ G4 RS/2001-21 (а.с. 7, 8).
В матеріалах справи міститься письмова заява позивача ОСОБА_1 від 08.02.2024 року, яка надіслана на адресу оператору ГРМ, в якій позивач просить укласти договір на надання послуг розподілу природного газу. Крім цього, 14.05.2024 року позивач повторно із заявою звернувся до оператора ГРМ Закарпатської філії (а.с. 9-11).
26.06.2024 року позивач ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою до оператора ГРМ Закарпатської філії в якій зазнчаив, що у звязку із тим, що оператор ГРМ на його неодноразові звернення не реагує, тому він не погоджує договір на газопостачання і вимагає газопостачання за квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , не відновлювати (а.с. 12).
У рахунках за серпень та вересень 2024 рік зазнчаено, що сума до сплати у ОСОБА_3 за споживання газу становить 350 гривень, а сума за послуги з розподілу газу становить 69,85 гривень (а.с. 13).
15.10.2025 року позивач ОСОБА_1 повторно звертається із заявою до Оператора Закарпатської філії в якій просить останніх замінити несправний лічильник, надати достовірні показники газу і надати для підписання договір на постачання газу, так як споживання газу не здійснюється (а.с. 14).
20.10.2025 року представниками Закарпатської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» було складено Акт №3033 перевірки ВОГ (побутові споживачі) за адресою: АДРЕСА_2 , (а.с. 15, 114).
31.10.2025 року Закарпатська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» надіслала позивачу ОСОБА_1 листа в якому зазначили, що ними зафіксовано фактичний показник лічильника 5940,00 м.куб., демонтовано лічильник газу та встановлений новий лічильник газу. Водночас повідомили, що для укладення договору постачання природного газу не відноситься до компетенції Закарпатської філії, а тому позивачу необхідно звернутися до постачальника природного газу (а.с. 16).
В рахунку за спожитий газ за жовтень 2025 рік за адресою: АДРЕСА_2 , зазначена сума до сплати 30 614,85 гривень (а.с. 17).
Із Довідки ТОВ «Управляюча компанія «Навібуд» №03994 від 20.08.2025 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_4 та син ОСОБА_2 (а.с. 18) .
28.10.2025 року представниками Закарпатської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» було складено Акт №136270 про розпломбування та демонтаж засобу вимірювальної техніки на повірку (а.с. 22).
Із рахунку за ЖКП №1729168 від 07.07.2023 року вбачається, що за послуги водопостачання та водовідведення ОСОБА_1 , сума до сплати становить – 507,04 гривень, в рахунку №273498 від 07.11.2025 року сума становить 407,71 гривень (а.с. 23).
24.03.2025 року представником «Міськводоканал» ММР було складено Акт про дослідження квартири АДРЕСА_2 (а.с. 24).
17.11.2025 року представником «Міськводоканал» ММР було складено Акт про зняття лічильника на повірку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 25).
Із Рахунку № НОМЕР_1 за спожиту електричну енергію за період 01.02.2024 – 01.03.2024 рік за адресою: АДРЕСА_2 , сума до сплати становить – 226,32 гривень, а у Рахунку № НОМЕР_2 від 07.12.2025 року сума до сплати становить – 211,20 гривень (а.с. 26). 
Із Фінансового стану споживача ОСОБА_1 вбачається, що за період 01.2024 року по 01.2026 рік, сума заборгованості за газопостачання становить 39 979,31 гривень (а.с. 82).
02.03.2018 року представниками ПАТ «Закарпатгаз» було складено Акт про порушення за адресою: АДРЕСА_2 , згідно якого споживач недопустив до зняття фактичних показників газу (а.с. 113).
13.05.2022 року представниками АТ «Закарпатгаз» було складено Акт №1076 обстеження системи газопостачання (фізичної особи) за адресою: АДРЕСА_2 , в якому зазнчаено: тимчасово не проживають, доступ до ВОГ та газових приладів відсутній, зі слів сусідів власник проживає в іншому місці (а.с. 115).
Дані правовідносини регулюються нормами ЦК України та ЗУ «Про ринок природного газу». 
Функціонування ринку природного газу в Україні врегульовано Законами України «Про ринок природного газу» від 9 квітня 2015 року № 329-VIII (далі Закон від 9 квітня 2015 року № 329-VIII), «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16 червня 2011 року № 3533-VI (далі Закон від 16 червня 2011 року № 3533-VI), Кодексом газорозподільних систем, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі КГС), постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46.
За змістом статті 1 Закону від 16 червня 2011 року № 3533-VI споживачі природного газу - фізичні особи (населення), фізичні особи - підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.
Стаття 59 Закону від 9 квітня 2015 року № 329-VIII закріплює положення про те, що суб`єкти ринку природного газу, які порушили законодавство, що регулює функціонування ринку природного газу, несуть відповідальність згідно із законом.
Відносини між постачальниками та споживачами природного газу, з врахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/ газотранспортної системи регулюють Правила постачання природного газу (далі - Правила постачання природного газу), затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827.
Відповідно до пункту 3 Розділу І Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.
Згідно пункту 1.1. Типового договору, договір постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831 (далі - Договір) є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу, як товарної продукції постачальником.
Згідно з пунктом 4.4. Типового договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: 
1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу;
2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період. Вказана норма також знайшла своє відображення в пункті 13 Правил постачання природного газу.
КГС в підрозділі 4 Розділу ІХ визначає, що визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.
Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ.
У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому Оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань.
Споживач зобов`язаний своєчасно, але не пізніше ніж у місячний строк письмово повідомляти Оператора ГРМ про всі зміни, що стосуються видів споживання газу, та/або опалювальної площі, та/або кількості осіб, зареєстрованих на його об`єкті.
Відповідно до абз. 4-5 п.5.6 Типового Договору, визначені за умовами цього договору об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між споживачем та його постачальником.
За наявності розбіжностей у частині визначення об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу вони підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.
Відповідно до п.4 глави І розділу І кодексу газорозподільних систем, розрахунковий період - газовий місяць, зазначений у договорі ( технічній угоді), за який визначається об`єм та обсяг передачі чи розподілу ( споживання/постачання) природного газу та здійснюються відповідні розрахунки та регламентні процедури.
Згідно до п.6.3 Типового договору розподілу природного газу, розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.
За приписами п.5.5 Типового договору розподілу природного газу, споживач, що є побутовим, який за умовами цього Договору розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показники лічильника газу та протягом п`яти календарних днів ( до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ.
У разі неотримання до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по споживачу за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання споживача та його середньорічного об`єму споживання природного газу за останні три роки. Якщо за підсумками наступного місяця споживач надасть показання лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань.
У свою чергу, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідачів з приводу укладення відповідно договору про надання розподілу природного газу, забезпечення належного обліку постачання природного газу, заміну газового лічильника та внесення достовірних показників лічильників газу, однак такі вимоги останнього відповідачами ігнорувалися.
Згідно із ч.1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Згідно із п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та двохсторонніми, багатосторонніми (договори).
Згідно із ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частина 3 ст.203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину на його вчинення має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Так, ч.1 ст.626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Саме на суд покладено обов`язок під час ухваленні рішення вирішити, зокрема: 
- чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 
- чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 
- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 
- чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч.3 ст.263 ЦПК України).
Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього з боку сторони відповідача.
З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення розрахунків заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд прийшов до висновку, що позивач довів належними та допустимими доказами обставини, на підставі яких побудовані заявлені позовні вимоги. Натомість, представники відповідачів такі вимоги позивача не спростували, не довели належними та допустимими доказами обставини, які унеможливлювали укладення відповідного договору між позивачем та відповідачем про розподіл природного газу, а також внесення відповідних показників з лічильника природного газу, які відповідають дійсним обставинам.
При таких обставинах, суд приходить до висновку, що без укладення відповідного договору та без зняття показників газового лічильника, які відповідають дійсності, вимоги відповідачів про нарахування позивачу та сплати суми заборгованості є безпідставними та необґрунтованими, а отже в цій частині позов підлягає до задоволення.
Що стосується стягнення з відповідачів на користь позивача завданої моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. 
Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування, визначаються ст.23 ЦК України. 
Підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових (ст. ст.386, 396 ЦК), особистих немайнових (ст.280 ЦК) прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом (ст.611 ЦК), прийняття неправомірних рішень, а також дій чи бездіяльності органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ст.1167 ЦК), заподіяння каліцтва, іншого ушкодження здоров`я або смерті особи (ст.1168 ЦК) тощо. Моральна шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Незалежно від наявності вини відшкодовується шкода у випадках, передбачених ч.2 ст.1176 ЦК України.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", із наступними змінами, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: 
- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; 
- у випадках, передбачених статтями 7, 440- 1 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст.49 Закону "Про інформацію", ст.44 Закону "Про авторське право і суміжні права"; 
- при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Факт заподіяння відповідачами моральної шкоди позивачу, порушення його душевного спокою, виникнення у нього негативного наслідків, переживань, моральних страждань і те, що позивачу необхідно було вживати додаткових заходів задля захисту свого права, сумнівів у суду не викликає.
Однак, з урахуванням характеру порушення права, протиправну поведінку відповідачів, інші обставини, що мають значення, особу, як позивача, так і відповідачів, розмір моральної шкоди слід зменшити до суми по 30 000 гривень з кожного відповідача.
Суд також вважає, що саме такий розмір у відшкодування моральної шкоди буде справедливим і повністю відповідатиме характеру заподіяння позивачу шкоди його особистим немайновим правам, а тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 2, 19, 76-81, 89, 229, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов із збільшеними позовними вимогами задовольнити частково. 
Скасувати вимоги ТзОВ «Газапостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 в сумі 30 614 (тридцять тисяч шістсот чотирнадцять) гривень 85 копійок, як необгрунтовані і неправомірні.
Скасувати вимоги ТзОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Закарпатської філії ТзОВ «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 в сумі 296 (двісті дев`яносто шість) гривень 91 копійку, як необгрунтовані і неправомірні.
Визнати відсутність будь-якої заборгованості ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 перед ТзОВ «Газапостачальна компанія «Нафтогаз України» та ТзОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Закарпатської філії ТзОВ «Газорозподільні мережі України» по причині відсутності споживання газу з 01.01.2024 року до 28.10.2025 року.
Стягнути із ТзОВ «Газапостачальна компанія «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 за завдану моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.
Стягнути із ТзОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Закарпатської філії ТзОВ «Газорозподільні мережі України» на користь ОСОБА_1 за завдану моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути із ТзОВ «Газапостачальна компанія «Нафтогаз України» на користь держави судовий збір у розмірі 2 116 (дві тисячі сто шістнадцять) гривень 80 копійок.
Стягнути із ТзОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Закарпатської філії ТзОВ «Газорозподільні мережі України» на користь держави судовий збір у розмірі 2 116 (дві тисячі сто шістнадцять) гривень 80 копійок.
Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ТзОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», код ЄДРПОУ 40121452, місцезнаходження: 04116, м.Київ, вул.Шолуденка, буд.1.
Відповідач: ТзОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Закарпатської філії ТзОВ «Газорозподільні мережі України», код ЄДРПОУ 45365917, місцезнаходження: 88015, м.Ужгород, вул.Євгена Коновальця, буд.2, Ужгородський район, Закарпатська область.
Повний текст рішення суду складений 22.05.2026 року. 

Головуючий        Ю.Ю. Куцкір